Vyhodnotenie medzirezortného pripomienkového konania

Návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov  

Spôsob pripomienkového konania	 	
Počet vznesených pripomienok, z toho zásadných	213  / 19 	
Počet vyhodnotených pripomienok	213 	
		
Počet akceptovaných pripomienok, z toho zásadných	133  / 5 	
Počet čiastočne akceptovaných pripomienok, z toho zásadných	24  / 5 	
Počet neakceptovaných pripomienok, z toho zásadných	56  / 9 	
		
Rozporové konanie (s kým, kedy, s akým výsledkom)		
Počet odstránených pripomienok		
Počet neodstránených pripomienok		

Sumarizácia vznesených pripomienok podľa subjektov
Č.	Subjekt	Pripomienky do termínu	Pripomienky po termíne	Nemali pripomienky	Vôbec nezaslali	
1 .	Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky 	 	 	 	x 	
2 .	Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky 	23 (23o,0z) 	 	 	 	
3 .	Ministerstvo financií Slovenskej republiky 	7 (5o,2z) 	 	 	 	
4 .	Ministerstvo kultúry Slovenskej republiky 	2 (2o,0z) 	 	 	 	
5 .	Ministerstvo hospodárstva Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
6 .	Ministerstvo dopravy, výstavby a regionálneho rozvoja Slovenskej republiky 	6 (6o,0z) 	 	 	 	
7 .	Ministerstvo pôdohospodárstva a rozvoja vidieka Slovenskej republiky 	5 (5o,0z) 	 	 	 	
8 .	Ministerstvo výstavby a regionálneho rozvoja Slovenskej republiky 	 	 	 	x 	
9 .	Ministerstvo obrany Slovenskej republiky 	20 (20o,0z) 	 	 	 	
10 .	Ministerstvo zahraničných vecí Slovenskej republiky 	7 (7o,0z) 	 	 	 	
11 .	Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky 	7 (4o,3z) 	 	 	 	
12 .	Ministerstvo životného prostredia Slovenskej republiky  	2 (0o,2z) 	 	 	 	
13 .	Ministerstvo školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky 	12 (12o,0z) 	 	 	 	
14 .	Ministerstvo zdravotníctva Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
15 .	Úrad vlády Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
16 .	Protimonopolný úrad Slovenskej republiky 	2 (0o,2z) 	 	 	 	
17 .	Štatistický úrad Slovenskej republiky 	19 (19o,0z) 	 	 	 	
18 .	Úrad geodézie, kartografie a katastra Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
19 .	Úrad jadrového dozoru Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
20 .	Úrad pre normalizáciu, metrológiu a skúšobníctvo Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
21 .	Úrad pre verejné obstarávanie 	 	 	 	x 	
22 .	Úrad priemyselného vlastníctva Slovenskej republiky 	1 (1o,0z) 	 	 	 	
23 .	Správa štátnych hmotných rezerv Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
24 .	Národný bezpečnostný úrad 	 	 	x 	 	
25 .	Národná banka Slovenska 	1 (1o,0z) 	 	 	 	
26 .	Legislatívna rada vlády Slovenskej republiky 	 	 	 	x 	
27 .	Podpredseda vlády SR pre ľudské práva a národnostné menšiny 	 	 	 	x 	
28 .	Odbor aproximácie práva sekcie vládnej legislatívy Úradu vlády SR 	7 (7o,0z) 	 	 	 	
29 .	Najvyšší kontrolný úrad Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
30 .	Najvyšší súd Slovenskej republiky 	14 (14o,0z) 	 	 	 	
31 .	Generálna prokuratúra Slovenskej republiky 	3 (3o,0z) 	 	 	 	
32 .	Konfederácia odborových zväzov Slovenskej republiky 	1 (1o,0z) 	 	 	 	
33 .	Asociácia zamestnávateľských zväzov a združení Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
34 .	Úrad pre reguláciu sieťových odvetví 	 	 	 	x 	
35 .	Notárska komora Slovenskej republiky 	 	 	 	x 	
36 .	Slovenská komora exekútorov 	 	 	 	x 	
37 .	Súdna rada Slovenskej republiky 	 	 	 	x 	
38 .	Zbor väzenskej a justičnej stráže 	 	 	x 	 	
39 .	Združenie sudcov Slovenska 	9 (9o,0z) 	 	 	 	
40 .	Slovenská únia nezávislého súdnictva 	 	 	 	x 	
41 .	Národná asociácia sudkýň Slovenska  	 	 	 	x 	
42 .	Republiková únia zamestnávateľov 	 	 	 	x 	
43 .	Centrum pre medzinárodnoprávnu ochranu detí a mládeže 	 	 	 	x 	
44 .	Ústredie práce, sociálnych vecí a rodiny 	 	 	 	x 	
45 .	Krajský súd v Bratislave 	 	 	 	x 	
46 .	Krajský súd v Nitre 	1 (0o,1z) 	 	 	 	
47 .	Krajský súd v Trnave 	7 (7o,0z) 	 	 	 	
48 .	Krajský súd v Trenčíne 	 	 	 	x 	
49 .	Krajský súd v Žiline 	 	 	 	x 	
50 .	Slovenská advokátska komora 	19 (19o,0z) 	 	 	 	
51 .	Okresný súd Bratislava I 	 	 	 	x 	
52 .	Okresný súd Bratislava II 	 	 	 	x 	
53 .	Okresný súd Bratislava III 	 	 	 	x 	
54 .	Okresný súd Bratislava IV 	 	 	 	x 	
55 .	Okresný súd Bratislava V 	 	 	 	x 	
56 .	Okresný súd Malacky 	 	 	 	x 	
57 .	Okresný súd Pezinok 	 	 	 	x 	
58 .	Okresný súd Trnava 	 	 	 	x 	
59 .	Okresný súd Dunajská Streda 	 	 	 	x 	
60 .	Okresný súd Galanta 	 	 	 	x 	
61 .	Okresný súd Senica 	 	 	 	x 	
62 .	Okresný súd Piešťany 	 	 	 	x 	
63 .	Okresný súd Skalica 	 	 	 	x 	
64 .	Okresný súd Trenčín 	 	 	 	x 	
65 .	Okresný súd Bánovce nad Bebravou 	 	 	 	x 	
66 .	Okresný súd Partizánske 	 	 	 	x 	
67 .	Okresný súd Nové Mesto nad Váhom 	 	 	 	x 	
68 .	Okresný súd Považská Bystrica 	 	 	 	x 	
69 .	Okresný súd Prievidza 	 	 	 	x 	
70 .	Okresný súd Nitra 	 	 	 	x 	
71 .	Okresný súd Komárno 	 	 	 	x 	
72 .	Okresný súd Levice 	 	 	 	x 	
73 .	Okresný súd Nové Zámky 	 	 	 	x 	
74 .	Okresný súd Topoľčany 	 	 	 	x 	
75 .	Okresný súd Banská Bystrica 	 	 	 	x 	
76 .	Okresný súd Brezno 	 	 	 	x 	
77 .	Okresný súd Lučenec 	 	 	 	x 	
78 .	Okresný súd Rimavská Sobota 	 	 	 	x 	
79 .	Okresný súd Zvolen 	1 (0o,1z) 	 	 	 	
80 .	Okresný súd Žiar nad Hronom 	 	 	 	x 	
81 .	Okresný súd Veľký Krtíš 	 	 	 	x 	
82 .	Okresný súd Revúca 	 	 	 	x 	
83 .	Okresný súd Žilina 	5 (1o,4z) 	 	 	 	
84 .	Okresný súd Čadca 	 	 	 	x 	
85 .	Okresný súd Liptovský Mikuláš 	 	 	 	x 	
86 .	Okresný súd Martin 	 	 	 	x 	
87 .	Okresný súd Dolný Kubín 	 	 	 	x 	
88 .	Okresný súd Námestovo 	 	 	 	x 	
89 .	Okresný súd Ružomberok 	 	 	 	x 	
90 .	Okresný súd Prešov 	 	 	 	x 	
91 .	Okresný súd Bardejov 	 	 	 	x 	
92 .	Okresný súd Humenné 	 	 	 	x 	
93 .	Okresný súd Poprad 	 	 	 	x 	
94 .	Okresný súd Stará Ľubovňa 	 	 	 	x 	
95 .	Okresný súd Svidník 	 	 	 	x 	
96 .	Okresný súd Vranov nad Topľou 	 	 	 	x 	
97 .	Okresný súd Kežmarok 	 	 	 	x 	
98 .	Okresný súd Košice I 	 	 	 	x 	
99 .	Okresný súd Košice II 	 	 	 	x 	
100 .	Okresný súd Košice-okolie 	 	 	 	x 	
101 .	Okresný súd Michalovce 	 	 	 	x 	
102 .	Okresný súd Rožňava 	 	 	 	x 	
103 .	Okresný súd Spišská Nová Ves 	 	 	 	x 	
104 .	Okresný súd Trebišov 	 	 	 	x 	
105 .	Špecializovaný trestný súd 	 	 	 	x 	
106 .	Justičná akadémia  	 	 	 	x 	
107 .	Jazykovedný ústav Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied 	 	 	 	x 	
108 .	Európske spotrebiteľské centrum 	 	 	 	x 	
109 .	Právnická fakulta Univerzity Komenského v Bratislave 	 	 	 	x 	
110 .	Právnická fakulta Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach 	 	 	 	x 	
111 .	Právnická fakulta Trnavskej univerzity v Trnave 	 	 	 	x 	
112 .	Právnická fakulta Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici 	 	 	 	x 	
113 .	Krajský súd v Banskej Bystrici 	 	 	 	x 	
114 .	Krajský súd v Košiciach 	1 (0o,1z) 	 	 	 	
115 .	Krajský súd v Prešove 	 	 	 	x 	
116 .	Štátny dopravný úrad 	 	 	 	x 	
117 .	Odbor verejného obstarávania MŽP SR 	 	 	 	x 	
118 .	Úrad splnomocnenca vlády SR pre územnú samosprávu, integrovaný manažment povodí a krajiny 	 	 	 	x 	
119 .	Odbor právnych služieb a odvolacích konaní 	 	 	 	x 	
120 .	Verejnosť 	19 (19o,0z) 	 	 	 	
121 .	Ústredie práce, sociálnych vecí a rodiny 	 	 	x 	 	
122 .	Slovenská asociácia poisťovní 	6 (6o,0z) 	 	 	 	
123 .	Sociálna poisťovňa 	1 (1o,0z) 	 	 	 	
124 .	Asociácia leasingových spoločností SR 	2 (2o,0z) 	 	 	 	
125 .	Slovenská informačná služba 	3 (0o,3z) 	 	 	 	
126 .	Slovenská obchodná a priemyselná komora 	 	 	x 	 	
	SPOLU	213 (194o,19z) 	0 (0o,0z) 	13 	83 	

Vyhodnotenie vecných pripomienok je uvedené v tabuľkovej časti.

Vysvetlivky  k použitým skratkám v tabuľke:	
O – obyčajná	A – akceptovaná	
Z – zásadná	N – neakceptovaná	
	ČA – čiastočne akceptovaná	

Subjekt	Pripomienka	Typ	Vyh.	Spôsob vyhodnotenia	
MV SR 	Nad rámec návrhu 
Z dôvodu osobitného verejného záujmu žiadame upraviť súčasnú platnú úpravu ustanovenia § 250s tretej vety Občianskeho súdneho poriadku, podľa ktorej obnova konania, dovolanie a mimoriadne dovolanie nie sú prípustné, s cieľom pripustiť možnosť mimoriadneho dovolania generálneho prokurátora podľa ustanovenia § 243f v právnom rámci ustanovenia § 237 Občianskeho súdneho poriadku. 
Uvedené odôvodňujeme potrebou možnosti uplatnenia verejného záujmu na dodržaní zákonnosti postupu súdov v mimoriadnych prípadoch, ako to napríklad v podmienkach živnostenského podnikania už vyplynulo aj z existujúcej aplikačnej praxe. Súčasná platná právna úprava Občianskeho súdneho poriadku bráni možnosti konvalidovať možnú nezákonnosť postupu súdu tým, že nepripúšťa možnosť uplatnenia mimoriadneho opravného prostriedku v prípadoch osobitného zreteľa pri preskúmavaní rozhodnutí vydaných v správnom konaní. 

 	O 	N 	Porov. tiež zásadnú pripomienku PMÚ SR k § 250ja. 
Predkaldateľ nepovažuje za vhodné vykonaťv krátkom časovom horizonte uvedený koncepčný zásah do doterajšieho modelu správneho súdnictva bez predchádzajúcej analýzy a podrobnejšej diskusií.  	
MV SR 	Nad rámec návrhu 
V § 250j Občianskeho súdneho poriadku navrhujeme do odseku 4 vložiť na konci novú vetu, ktorá znie: „Ak súd zruší rozhodnutie správneho orgánu, lehota na rozhodnutie správneho orgánu v ďalšom konaní začne plynúť až po doručení všetkých administratívnych spisov pripojených k prejednávanej veci.“. 
Druhý okruh problémov, ktorý sa v praxi opakuje, súvisí s rozsudkami súdov, ktorými súd v zmysle § 250j ods. 2 Občianskeho súdneho poriadku zruší napadnuté rozhodnutie správneho orgánu a vec vráti žalovanému na ďalšie konanie. Nakoľko sa v praxi vyskytujú rôzne názory na to, od kedy má začať správny orgán nové konanie (žalobcovia zastávajú názor, že správny orgán je povinný znovu konať odo dňa právoplatnosti rozsudku, podľa druhého názoru však príslušný správny orgán môže začať vo veci konať až po vrátení všetkých s vecou súvisiacich administratívnych spisov, ktoré boli súdu za týmto účelom zapožičané), bolo by vhodné, aby bol určený čas, od kedy je príslušný správny orgán povinný vo veci ďalej konať. S poukázaním na vyššie uvedené navrhujeme novelizovať § 250j z dôvodu, aby bol jednoznačne určiteľný začiatok plynutia lehoty na konanie pre dotknutý správny orgán. 
 	O 	A 	 	
MV SR 	Nad rámec návrhu 
V § 160 ods. 1 Občianskeho súdneho poriadku navrhujeme znenie prvej vety nasledovne: „Ak súd uložil v rozsudku povinnosť, je potrebné ju splniť do 30 dní od právoplatnosti rozsudku; súd môže určiť dlhšiu lehotu.“ 
V zmysle § 160 ods. 1 Občianskeho súdneho poriadku ak súd uložil v rozsudku povinnosť, je potrebné ju splniť do troch dní od právoplatnosti. Podľa tohto ustanovenia môže súd určiť aj dlhšiu lehotu na splnenie súdom uloženej povinnosti, avšak aplikačná prax súdov je taká, že lehota na splnenie povinnosti je tri dni od právoplatnosti rozsudku. V praxi súd aj napriek tomu, že odporca na pojednávaní navrhuje konajúcemu súdu, aby v prípade neúspechu určil dlhšiu lehotu na splnenie povinnosti, ktorá odporcovi vyplýva z právoplatného rozsudku, tomuto návrhu nebolo zo strany súdu vyhovené. Vzhľadom ku skutočnosti, že právoplatnosť rozhodnutia je možné určiť až po tom, čo boli súdu doručené doručenky potvrdzujúce prevzatie rozsudku, ako aj s poukazom na skutočnosť, že odvolanie je možné podať v posledný deň lehoty na odvolanie na poštovú prepravu, je prakticky nemožné v lehote troch dní zistiť, či niektorá zo strán podala opravný prostriedok (nakoľko ten mohol byť v posledný deň lehoty na podanie opravného prostriedku podaný ešte len na poštovú prepravu). S poukazom na vyššie uvedené navrhujeme novelizovať znenie §160 ods. 1 Občianskeho súdneho poriadku tak, aby základná paričná lehota na splnenie povinnosti bola zo zákona dlhšia. 
 	O 	N 	Ak je účastník v pozícii odporcu, ktorý má plniť; ak nepodal odvolanie, plní hneď po uplynutí odvolacej lehoty; úspešný účastník nie je subjektívne oprávnený na podanie odvolania v časti, v ktorej mu bolo vyhovené – jeho dovolanie bude odmietnuté a v podstate nemá ani suspenzívny účinok. 
Ak nie je o navrhovateľovi vedomosť, pretože ho „niet“, nemal by z jeho strany hroziť ani návrh na exekúciu + stále existuje možnosť plniť do úschovy. 
 	
MV SR 	čl. II bod 11. 
V čl. II bode 11. návrhu odporúčame slová „vypúšťa slovo „a““ nahradiť slovami „slovo „a“ nahrádza čiarkou“. 	O 	A 	 	
MV SR 	čl. II bod. 8 
V čl. II v bode 8. návrhu odporúčame slová „vypúšťa slovo „a““ nahradiť slovami „slovo „a“ nahrádza čiarkou“. 	O 	A 	 	
MV SR 	čl. I bod 42. 
V čl. I bode 42. návrhu odporúčame v § 273d odsek 3 upraviť takto: „Trovy výkonu rozhodnutia sú príjmom štátneho rozpočtu.“. 	O 	A 	 	
MV SR 	čl. I bod 42 
V čl. I bode 42. návrhu odporúčame v § 273d ods. 2 písm. b) slová „podľa § 273a ods. 3“ nahradiť slovami „podľa § 273aa ods. 3“. 	O 	A 	 	
MV SR 	čl. I bod 42. 
V čl. I bode 42. návrhu odporúčame upraviť dôvodovú správu k § 273d ods. 2 písm. a). 
Podľa tohto ustanovenia sú trovami výkonu rozhodnutia aj náhrady mzdy zúčastnených osôb, pričom zúčastnené osoby sú podľa dôvodovej správy aj zamestnanci orgánu sociálno-právnej ochrany detí a sociálnej kurately a príslušníci policajného zboru. Tieto osoby, ale majú takú činnosť v náplni svojej práce a nemôžu si uplatňovať náhradu mzdy, čo napokon aj neguje § 273d ods. 3. Preto je potrebné zaoberať sa znením § 273d ods. 2 písm. a) a znením dôvodovej správy. 
 	O 	N 	Navrhujeme neakceptovať, nakoľko úmyslom predkladateľa bolo odbremeniť štátny rozpočet od nákladov spojených s porušením povinnosti, ktoré vedie k výkonu rozhodnutia. 	
MV SR 	čl. I bod 41 
V čl. I bode 41. návrhu odporúčame splnomocňovacie ustanovenie § 273aa ods. 6 zosúladiť s bodom 23. prílohy č. 5 k Legislatívnym pravidlám vlády Slovenskej republiky. 
Upozorňujeme, že spoločný vykonávací predpis, ktorý sa týka aj Ministerstva vnútra Slovenskej republiky, musí nadobudnúť účinnosť rovnako ako navrhovaná novela zákona a teda jeho návrh už musí byť známy. 
 	O 	A 	 	
MV SR 	čl. I bod 40 
V čl. I bode 40. návrhu odporúčame v § 273 ods. 1 poslednú vetu upraviť takto: „Výnos z pokút je príjmom štátneho rozpočtu.“. 	O 	A 	 	
MV SR 	čl. I bod 39. 
V čl. I bode 39. návrhu odporúčame v poznámke pod čiarou k odkazu 38a) upraviť názov Nariadenia Rady. 	O 	A 	 	
MV SR 	čl. I bod 37. 
V čl. I odporúčame bod 37. návrhu ukončiť bodkou. 	O 	A 	 	
MV SR 	čl. I bod 36. a 37. 
V čl. I odporúčame body 36. a 37. návrhu zosúladiť s dôvodovou správou. 
Tieto body sa týkajú správneho súdnictva vo väzbe na zákon o slobode informácií. Znenie ustanovenia sa týka všetkých rozhodnutí podľa tohto zákona, nielen tzv. fiktívnych rozhodnutí ako je to uvedené v dôvodovej správe. 
 	O 	A 	 	
MV SR 	čl. I bod 35. 
V čl. I odporúčame preformulovať bod 35. návrhu. 	O 	N 	bod 35 bol z návrhu zákona vypustený. 
 	
MV SR 	čl. I bod 34. 
V čl. I odporúčame preformulovať bod 34. návrhu. 	O 	N 	bod 34 bol vypustený z návrhu zákona. 	
MV SR 	čl. I bod 30. 
V čl. I bode 30. návrhu odporúčame slovo „písmene“ nahradiť slovom „písm.“. 	O 	A 	 	
MV SR 	čl. I bod 25. 
V čl. I bode 25. návrhu odporúčame slová „vkladá táto veta“ nahradiť slovami „vkladá prvá nová veta, ktorá znie:“. 	O 	A 	 	
MV SR 	čl. I bod 23. 
V čl. I bode 23. návrhu odporúčame slová „vkladá táto veta“ nahradiť slovami „vkladá druhá nová veta, ktorá znie:“. 	O 	A 	 	
MV SR 	čl. I bod 21. 
V čl. I bode 21. návrhu odporúčame v § 147 ods. 3 doplniť povinnosť súdu o tomto práve rozhodnúť uznesením a taktiež určiť lehotu v akej má súd rozhodnúť. 
Predmetné ustanovenie neobsahuje spôsob, akým bude navrhované právo priznané, vykonané a v akej lehote. 
 	O 	ČA 	Ustanovenie bolo preformulované, porov. § 147, § 147a, §148. Zakotvenie lehoty na rozhodnutie o odročení nepovažujeme v tomto prípade za žiadúce.  	
MV SR 	čl. I bod 18. 
V čl. I odporúčame upraviť znenie bodu 18. návrhu. 
Navrhované znenie ustanovenia § 126 ods. 4 je zavádzajúce, nezrozumiteľné a nekorešpondujúce s celým textom § 126. Ustanovenie § 126 vymedzuje povinnosti a práva svedka a ustanovenie § 114 ods. 3 jednak neobsahuje tretiu vetu, na ktorú sa v bode 18. návrhu odkazuje a toto ustanovenie pojednáva o povinnostiach odporcu. 
 	O 	A 	Bod 18 bol vypustený z návrhu zákona 	
MV SR 	čl. I bod 15. 
V čl. I odporúčame bod 15. návrhu zosúladiť s bodom 37. prílohy č. 5 k Legislatívnym pravidlám vlády Slovenskej republiky.  	O 	A 	 	
MV SR 	čl. I bod 7.a 8. 
V čl. I odporúčame bod 7. a bod 8. návrhu spojiť do jedného spoločného bodu. 	O 	A 	 	
MV SR 	čl. I bod 3. 
V čl. I odporúčame bod 3. návrhu ukončiť bodkou. 	O 	A 	 	
MF SR 	Všeobecne 
Beriem na vedomie, že návrh nemá vplyv na rozpočet verejnej správy.  	O 	A 	 	
MF SR 	Všeobecne 
V doložke vybraných vplyvov žiadam 
a) vyznačiť pozitívne vplyvy na informatizáciu spoločnosti a 
b) vypracovať analýzu vplyvov na informatizáciu spoločnosti takto: 
V časti 6.1. analýzy doplniť túto vetu: 
„Áno, zverejňovaním vybraných návrhov na začatie konania, platobného rozkazu a zmenkového platobného rozkazu (tlačivá) na webovom sídle MS SR sa zavádza nová elektronická služba s úrovňou I. (informatívna úroveň) a upovedomením účastníka alebo jeho zástupcu, ktorý požiadal o doručovanie elektronickými prostriedkami podľa § 45 ods. 4, o mieste a čase verejného vyhlásenia rozsudku podľa § 156 ods. 3 elektronickými prostriedkami sa zavádza nová elektronická služba s úrovňou II. až III.“. 
Ostatné časti analýzy vyplniť slovom „nie“. 
 	Z 	A 	 	
MF SR 	Všeobecne 
V doložke zlučiteľnosti bode 3 písm. a) je potrebné uviesť v primárnom práve príslušný článok Zmluvy o fungovaní Európskej únie v súlade s platnou Lisabonskou zmluvou.  	O 	A 	 	
MF SR 	Všeobecne 
V predkladacej správe a vo všeobecnej časti dôvodovej správy odporúčam v poslednej vete slová „právom Európskych spoločenstiev“ nahradiť slovami „právom Európskej únie“ v súlade s platnou Lisabonskou zmluvou.  	O 	A 	 	
MF SR 	Všeobecne 
Návrh je potrebné zosúladiť s Legislatívnymi pravidlami vlády SR (napr. čl. I bod 21 (§ 147) zosúladiť s čl. 17 ods. 4 a doplniť jeho odôvodnenie) a s prílohou č. 5 týchto pravidiel (ďalej len „príloha LPV“) (napr. názov zosúladiť s bodom 17 prílohy LPV, čl. I – bod 10 zosúladiť s bodom 54 prílohy LPV, bod 23 zosúladiť s bodom 34 prílohy LPV, bod 30 zosúladiť s bodom 56 prvou vetou prílohy LPV).  	O 	A 	 	
MF SR 	K čl. I; Bod 17 (§ 119) 
V odseku 2 uvádzacej vete odporúčam slovo „pojednávanie“ nahradiť slovom „pojednávania“.  	O 	A 	 	
MF SR 	K čl. I; Bod 33 (§ 228 ods. 1) 
Znenie § 228 ods. 1 žiadam doplniť aj o písmeno g) tohto znenia: 
„g) je v rozpore s predbežným nálezom Súdneho dvora Európskej únie.“. 
Z dôvodu zabezpečenia jednotného výkladu európskeho práva navrhujem zaviesť možnosť využiť právny názor Súdneho dvora Európskych spoločenstiev v rámci jeho výlučnej právomoci vydávania predbežného nálezu podľa čl. 267 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, o ktorý požiadal súd členského štátu v rámci svojho konania. 
 	Z 	N 	Súčasné platné znenie dostačujúce. V prejudiciálnom konaní sa rozhoduje buď rozsudkom, alebo odôvodneným uznesením. V § 228 ods. 1 písm. e) OSP je uvedené „rozhodnutie“. Platná dikcia subsumuje aj rozsudky SD vrátane tých, ktoré vydal v prejudiciálnom konaní. Patria tam aj odôvodnené uznesenie podľa čl. 104 ods. 3 RPSD. Hoci využiteľnosť týchto uznesení na obnovu konania bude v praxi asi skôr okrajová. Myslíme si, že navrhované osobitné ustanovenie by skôr vyvolávalo neistotu, ako treba vykladať § 228 ods. 1 písm. e) OSP. 
Rozpor bol odstránený.  	
MK SR 	K čl. I  
- v úvodnej vete odporúčame z dôvodu zabezpečenia komplexnosti doplniť zákon č. 183/2011 Z. z., ako ostatnú novelu Občianskeho súdneho poriadku, 
- v bode 21 (§ 147 ods. 3) odporúčame nahradiť slová „skôr ako“ slovami „najneskôr“, 
- v bode 40 (§ 273 ods. 1) odporúčame nahradiť vetu „Pokuty patria štátu.“ Vetou „Výnos pokút je príjmom štátneho rozpočtu.“; 
- v bode 41 odporúčame uviesť správny názov Ministerstva školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky, 
- v bode 42 (§ 273d ods. 3) odporúčame formulovať napr. takto: „Trovy výkonu rozhodnutia sú príjmom štátneho rozpočtu.“. 
 	O 	A 	 	
MK SR 	K čl. II 
- v úvodnej vete odporúčame doplniť z dôvodu komplexnosti doplniť Nález ústavného súdu 539/2005 Z. z. a pred slová „85/2008 Z. z.“ vložiť slová „zákon č.“. 
 	O 	A 	 	
MDVaRR SR 	K Čl. I bod 34. 
Odporúčame slová „a vo veciach vrátenia dieťaťa, ktoré bolo neoprávnene premiestnené alebo zadržané“ vložiť až za slová „a o zmene a doplnení niektorých zákonov“, keďže text § 238 ods. 4 by po zmene navrhovanej novelou nebol gramaticky správny. 	O 	N 	bod 34 bol z návrhu zákona vypustený. 	
MDVaRR SR 	K Čl. I bod 35. 
Odporúčame slová „a vo veciach vrátenia dieťaťa, ktoré bolo neoprávnene premiestnené alebo zadržané“ umiestniť v § 243g ods. 2 v písmene a) na iné miesto, prípadne inak upraviť vetu, aby bola gramaticky správna. 	O 	N 	bod 35 bol z návrhu zákona vypustený. 	
MDVaRR SR 	K Čl. I bod 41. 
V § 273aa ods. 6 odporúčame uviesť správny názov „Ministerstva školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky“. 	O 	A 	 	
MDVaRR SR 	K Čl. II bod 8. 
V § 67 ods. 1 v prípade vypustenia písmena „a“ za slovom „rodičovstva“ a vloženia slov „a vo veciach obmedzenia alebo pozbavenia spôsobilosti na právne úkony“ za slová „osvojenia dieťaťa“ – tak, ako je to navrhované, je potrebné za slovo „rodičovstva“ vložiť čiarku. 
Táto pripomienka platí aj pre Čl. II bod 11. (rovnako upravujúci § 68 ods. 2). 
 	O 	A 	 	
MDVaRR SR 	K Čl. III 
V úvodnej vete odporúčame za slová „(antidiskriminačný zákon) v znení“ vložiť slová „nálezu Ústavného súdu Slovenskej republiky č. 539/2005 Z. z.“, za tieto slová vložiť čiarku, a slovo „zákonov“ nahradiť slovom „zákona“. Rovnako je potrebné pred označenie „85/2008 Z. z.“ vložiť slová „zákona č.“. 	O 	A 	 	
MDVaRR SR 	K doložke zlučiteľnosti 
V súlade s Legislatívnymi pravidlami vlády SR odporúčame v doložke zlučiteľnosti v bode 4. vyplniť v písmenách a) až d) všetky požadované údaje. 	O 	A 	 	
MPRV SR 	K Čl. I bod 17 
V § 119 ods. 2 odporúčame slovo „pojednávanie“ nahradiť slovom „pojednávania“. 	O 	A 	 	
MPRV SR 	K Čl. I bod 34 a 35  
Odporúčame úpravu vkladaných slov, nakoľko navrhované znenie v § 238 ods. 4 a 243f ods. 2 by bolo zmätočné. 	O 	A 	body 34 a 35 boli z návrhu zákona vypustené 	
MPRV SR 	K Dôvodovej správe - Všeobecná časť 
V Dôvodovej správe Všeobecnej časti v druhom odseku odporúčame nahradiť slovo „obštrukciám“ slovom „obštrukcií“. 	O 	A 	 	
MPRV SR 	K Dôvodovej správe -Osobitná časť k bodom 34 a 35  
V Dôvodovej správe Osobitnej časti v bodoch 34 a 35 (§ 238 ods. 4, § 243f ods. 2) nahradiť slovo „/porov“ slovom „sporov“. 	O 	N 	body 34 a35 boli z návrhu zákona vypustené. 	
MPRV SR 	K návrhu komuniké 
V návrhu komuniké odporúčame slovo „návrhu“ nahradiť slovom „návrh“. 	O 	A 	 	
MO SR 	K čl. I úvodnej vete 
Z úvodnej vety odporúčame vypustiť za slovami „zákona č. 491/2008 Z. z.“ slová „zákona č. 477/2008 Z. z.“ z dôvodu, že zákon č. 477/2008 Z. z. je v úvodnej vete uvedený dvakrát. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K čl. I k bodu 3 (§ 45 ods. 5) 
Znenie novelizačného bodu odporúčame zosúladiť s bodom 34 prílohy č. 5 Legislatívnych pravidiel vlády SR. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K čl. I k bodu 4 (§ 58a) 
V navrhovanom znení § 58a odporúčame bodkočiarku nahradiť čiarkou. Zároveň odporúčame doplniť konkrétne ustanovenie, kde je upravený iný začiatok plynutia predmetnej lehoty. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K čl. I k bodu 6 (§ 77a) 
Znenie odseku 3 odporúčame zosúladiť s bodom 54 prílohy č. 5 Legislatívnych pravidiel vlády SR. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K čl. I k bodu 15 (§ 115 ods. 1) 
Prvú vetu tohto novelizačného bodu odporúčame formulovať takto: „V § 115 ods. 1 sa nad slovami „osobitný predpis“ vypúšťa odkaz „13aa)“. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K čl. I k bodu 17 (§ 119) 
1. V odseku 4 v druhej vete odporúčame pred slovo „Spravidla“ vložiť slovo „Súd“. 
2. V odseku 5 odporúčame slovo „sa“ nahradiť slovom „súd“. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K čl. I k bodu 21 (§ 147) 
V odseku 3 v poslednej vete odporúčame slová „skôr ako“ nahradiť slovami „najneskôr“. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K čl. I k bodu 30 (§ 202) 
Odporúčame slovo „písmene“ nahradiť slovom „písm.“. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K čl. I k bodu 34 (§ 238 ods. 4) 
Vo vkladaných slovách odporúčame na začiatku vypustiť spojku „a“ a presunúť ju na koniec vkladaných slov. 
Pripomienka sa vzťahuje aj na novelizačný bod 35 (§ 243f ods. 2). 
 	O 	N 	bod 34 bol vypustený z návrhu zákona. 	
MO SR 	K čl. I k bodu 38 (§ 251 ods. 2) 
Odporúčame za slová „trestného konania“ doplniť čiarku. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K čl. I k bodu 39 (§ 272) 
1. Citáciu paragrafov v navrhovanom znení odseku 2 odporúčame zosúladiť s bodom 54 prílohy č. 5 Legislatívnych pravidiel vlády SR. 
2. Nariadenie Rady (ES) uvedené v poznámke pod čiarou k odkazu 38a odporúčame uviesť v súlade s bodom 5 prílohy č. 3 Legislatívnych pravidiel vlády SR (doplniť publikačný zdroj). 
3. Nakoľko nejde o demonštratívny výpočet právnych predpisov, predmetné nariadenie Rady (ES) je potrebné uviesť v samostatnom riadku ako samostatnú vetu. 
Pripomienka sa primerane vzťahuje aj na poznámku pod čiarou k odkazu 38c. 
4. Pripomienka uvedená v bode 2 sa primerane vzťahuje aj na čl. II bod 5 (poznámka pod čiarou k odkazu 1) a na čl. II bod 19 (poznámka pod čiarou k odkazu 2). 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K čl. I k bodu 40 (§ 273) 
1. V § 273 ods. 1 odporúčame poslednú vetu formulovať napríklad takto: „Výnos pokút je príjmom štátneho rozpočtu.“. 
2. V odseku 6 odporúčame vypustiť slová „tohto zákona“ ako nadbytočné. 
3. V poznámke pod čiarou k odkazu 38c odporúčame pri zákone č. 571/2009 Z. z. použiť skrátenú citáciu, nakoľko názov zákona je už uvedený v poznámke pod čiarou k odkazu 38b. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K čl. I k bodu 41 (§ 273aa) 
1. V odseku 5 odporúčame slovo „odsekov“ nahradiť slovom „ods.“. 
2. Splnomocňovacie ustanovenie na vydanie vykonávacieho predpisu navrhované v odseku 6 odporúčame formulovať tak, aby bolo zrejmé, ktoré ministerstvo po dohode s ďalšími ministerstvami vykonávací predpis vydá. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K čl. I k bodu 42 (§ 273d) 
Odsek 3 odporúčame formulovať napríklad takto: „Trovy výkonu rozhodnutia sú príjmom štátneho rozpočtu.“. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	Nad rámec predloženej novely 
V čl. I odporúčame doplniť ďalší bod novely, v ktorom sa v § 160 ods. 1 slovo „troch“ nahradí slovom „15“. 
Odôvodnenie: Aj keď obsah tohto ustanovenia umožňuje súdu určiť dlhšiu ako trojdňovú lehotu na plnenie, v praxi je táto možnosť minimálne využívaná. Súdy väčšinou určujú trojdňovú lehotu na plnenie a účastník často ani nemá možnosť sa proti tomu brániť, lebo sa o nej dozvie až pri vyhlásení rozsudku. Ide však o veľmi krátku lehotu na poukázanie plnenia, ktorá sa v bežnej praxi nedá dodržať. Žalovaný musí najskôr zistiť, či rozsudok nadobudol právoplatnosť, a ak áno, kedy nadobudol právoplatnosť. Potom musí dať pokyn na preplatenie svojmu finančnému orgánu, ktorý platbu realizuje prostredníctvom bankovej inštitúcie. V lehote troch dní toto všetko nie je objektívne možné stihnúť. 
 	O 	N 	Ak je účastník v pozícii odporcu, ktorý má plniť; ak nepodal odvolanie, plní hneď po uplynutí odvolacej lehoty; úspešný účastník nie je subjektívne oprávnený na podanie odvolania v časti, v ktorej mu bolo vyhovené – jeho dovolanie bude odmietnuté a v podstate nemá ani suspenzívny účinok. 
Ak nie je o navrhovateľovi vedomosť, pretože ho „niet“, nemal by z jeho strany hroziť ani návrh na exekúciu + stále existuje možnosť plniť do úschovy. 
 	
MO SR 	K čl. II k bodu 8 (§ 67 ods. 1) 
Začiatok novelizačného bodu odporúčame formulovať takto: „V § 67 ods. 1 sa spojka „a“ za slovom „rodičovstva“ nahrádza čiarkou a za slová „osvojenia....“. 
Pripomienka sa vzťahuje aj na novelizačný bod 11 (§ 68 ods. 2). 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K čl. II k bodom 13 a 14 /§ 68a písm. a) a c)/ 
V novelizačných bodoch odporúčame slovo „písmene“ nahradiť slovom „písm.“. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K čl. II k bodu 17 (§ 68e ods. 2) 
Odporúčame za slovo „spôsobilosti“ vložiť slová „na právne úkony“. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K čl. III 
Úvodnú vetu čl. III odporúčame zosúladiť s bodom 27 prílohy č. 5 Legislatívnych pravidiel vlády SR takto: 
1. slová „v znení zákonov“ nahradiť slovami „v znení zákona“, 
2. pred slová „85/2008 Z. z.“ vložiť slová „zákona č.“, 
3. slovo „mení“ nahradiť slovom „dopĺňa“. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K čl. IV 
V úvodnej vete odporúčame vypustiť slová „mení a“. 
 	O 	A 	 	
MZV SR 	K doložke zlučiteľnosti s právom EÚ 

Doložku zlučiteľnosti je potrebné upraviť z týchto dôvodov: 

1. Zmienka o úprave v primárnom práve je nepresná a nereflektuje na zmeny v primárnom práve EÚ, keď od 1. decembra 2009 bola Zmluva o založení Európskeho spoločenstva pretransformovaná na Zmluvu o fungovaní EÚ. Preto je potrebná úprava bodu 3. písmena a) a namiesto dikcie „čl. 81 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva“ je nevyhnutné uviesť „čl. 81 Zmluvy o fungovaní Európskej únie“. 
2. Keďže predkladateľ plánuje zmeniť celý rad ustanovení zákona č. 97/1963 Zb. o medzinárodnom práve súkromnom a procesnom v znení neskorších predpisov (ďalej len „ZMPSP“) nepostačuje, aby medzi akty sekundárneho práva zaradil len dva uvedené predpisy. Výpočet aktov sekundárneho práva je potrebné doplniť minimálne o: 
a) Nariadenie Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (keďže predkladateľ hodlá vypustiť § 37f ZMPSP, ktoré bezosporu patrí medzi ustanovenia o právomoci v majetkových veciach); 
b) Nariadenie Rady (ES) č. 2201/2003 z 27. novembra 2003 o súdnej právomoci a uznávaní a výkone rozsudkov v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1347/2000 (keďže predkladateľ viackrát navrhuje zmeny v ustanoveniach, ktoré sa dotýkajú aj „manželských vecí“) 
 	O 	A 	 	
MZV SR 	K dôvodovej správe – všeobecná časť a predkladacej správe 
V dôvodovej správe – všeobecnej časti, ako aj v predkladacej správe odporúčame upraviť zjavne nesprávny údaj, keď v oboch sa uvádza, že navrhovaný zákone je v súlade s „právom Európskych spoločenstiev“. Od 1. decembra 2009 nadobudnutím platnosti Lisabonskej zmluvy došlo k zániku Európskeho spoločenstva, ktorého nástupcom je Európska únia. Preto je vyššie uvedený termín „právo Európskych spoločenstiev“ nevyhnutné nahradiť termínom „právo Európskej únie“. 	O 	A 	 	
MZV SR 	K čl. I, bod 40 
K § 273 ods.1 - vetu "Pokuty patria štátu." odporúčame preformulovať napriek tomu, že obdobná formulácia je už použitá v § 53 ods.3. Odporúčame napríklad takéto znenie "Výnos z pokuty je príjmom štátneho rozpočtu." 	O 	A 	 	
MZV SR 	K čl. I, bod 40 
K § 273 ods. 4 slovo "zariadiť" odporúčame nahradiť vhodnejším slovom "zabezpečiť" (2x) a v prvej vete odporúčame za slová "prípadne s" vložiť slovo "príslušným" 	O 	A 	 	
MZV SR 	K čl. I, bod 42 
Poznámku pod čiarou k odkazu 38d odporúčame v súlade s legislatívno-technickými pokynmi uviesť takto : "38d) Dohovor o občianskoprávnych aspektoch únosov detí, oznámenie Ministerstva zahraničných vecí Slovenskej republiky č. 119/2001 Z.z." 	O 	A 	 	
MZV SR 	K čl. II, bod 5 
Poznámku pod čiarou k odkazu 1 odporúčame v súlade s legislatívno-technickými pokynmi upraviť. 	O 	A 	 	
MZV SR 	K čl. IV 
V úvodnej vete odporúčame vypustiť slová "sa mení" z dôvodu, že zákon č. 371/2004 Z.z. sa len dopĺňa novým § 14c. 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	 
Zásadné pripomienky k návrhu zákona : 

K bodu 17 
V § 119 ods. 3 zásadne žiadam v prvej vete slovo „má“ nahradiť slovom „musí“ a znenie poslednej vety navrhujeme upraviť nasledovne: 
„Za takéto vyjadrenie sa považuje vyjadrenie ošetrujúceho lekára, že účastník nie je schopný bez ohrozenia života alebo závažného zhoršenia zdravotného stavu sa zúčastniť pojednávania.“ 
Odôvodnenie: 
Z dikcie ustanovenia by malo byť jednoznačne zrejmé, že v prípade, ak je dôvodom na odročenie pojednávania zdravotný stav účastníka alebo jeho zástupcu, povinnou súčasťou návrhu na odročenie pojednávania by malo byť vyjadrenie ošetrujúceho lekára, že zdravotný stav účastníka neumožňuje jeho účasť na pojednávaní. 
Ak má byť zrejmé z vyjadrenia lekára, že zdravotný stav účastníka neumožňuje jeho účasť na pojednávaní, musí toto vyjadrenie obsahovať údaj o tom, že účastník nie je schopný bez ohrozenia života alebo závažného zhoršenia zdravotného stavu sa zúčastniť pojednávania, nie ako je navrhované „či účastník je schopný bez ohrozenia života a zhoršenia zdravotného stavu zúčastniť sa pojednávania“. 
Zároveň ide o zosúladenie s návrhom Trestného poriadku, na ktorý sa predkladateľ odvoláva (závažné zhoršenie zdravotného stavu). 

V bode 40 
V § 273 ods. 2 písm. b) zásadne žiadam za slová „prídavku na dieťa“ vložiť slová „ a príplatku k prídavku na dieťa“ a upraviť poznámku pod čiarou k odkazu 38c s týmto znením: 
„38c) Zákon č. 600/2003 Z. z. o prídavku na dieťa a o zmene a doplnení zákona č. 461/2003 Z. z. o sociálnom poistení v znení neskorších predpisov.“. 

2 

Odôvodnenie: 
Zákon č. 600/2003 Z. z. v znení neskorších predpisov legislatívne neupravuje len podmienky nároku na prídavok na dieťa a jeho výplatu, ale aj na príplatok k prídavku na dieťa, ktorý za predpokladu splnenia zákonných podmienok nároku patrí oprávnenej osobe spolu s prídavkom na dieťa. 

V nadväznosti na novelizačný bod 40 
Za čl. IV zásadne žiadam vložiť nové čl. V a VI, ktoré znejú: 
„Čl. V 
Zákon č. 600/2003 Z. z. o prídavku na dieťa a o zmene a doplnení zákona č. 461/2003 Z. z. o sociálnom poistení v znení zákona č. 532/2007 Z. z., zákona č. 554/2008 Z. z. a zákona č. 180/2011 Z. z. sa mení a dopĺňa takto: 
1. Za § 11 sa vkladá § 11a, ktorý znie: 
„§ 11a 
(1) Platiteľ rozhodne o zastavení výplaty prídavku oprávnenej osobe uvedenej v § 2 ods. 1 písm. a) od prvého dňa kalendárneho mesiaca nasledujúceho po kalendárnom mesiaci, v ktorom bola platiteľovi doručená výzva súdu na zastavenie výplaty prídavku podľa osobitného predpisu.19b) 
(2) Platiteľ obnoví výplatu prídavku, ak sa výplata zastavila podľa odseku 1, od prvého dňa kalendárneho mesiaca nasledujúceho po kalendárnom mesiaci, v ktorom bola platiteľovi doručená výzva súdu na obnovenie výplaty prídavku podľa osobitného predpisu.19c) O obnovení výplaty prídavku platiteľ vydá rozhodnutie. Platiteľ doplatí prídavok za obdobie zastavenia jeho výplaty, ak sa počas tohto obdobia splnili podmienky nároku na prídavok a na jeho výplatu. 
(3) Ak sa výplata prídavku, ktorá bola zastavená podľa odseku 1, neobnoví do zániku nároku na prídavok, prídavok sa nedoplatí za obdobie zastavenia jeho výplaty.“. 
Poznámky pod čiarou k odkazom 19b a 19c znejú: 
„ 19b) § 273 ods. 2 písm. b) Občianskeho súdneho poriadku. 
19c) § 273 ods. 3 Občianskeho súdneho poriadku.“. 

2. V § 12 ods. 1 a 4 sa odkaz 19b nad slovom „predpisu“ označuje ako odkaz 19d a poznámka pod čiarou k odkazu 19b sa označuje ako poznámka pod čiarou 19d. 
3. V § 12 ods. 2 a 3 sa odkaz 19c nad slovom „dochádzky“ označuje ako odkaz 19e a poznámka pod čiarou k odkazu 19c sa označuje ako poznámka pod čiarou 19e. 
4. V § 17a sa za slová „9 a 10“ vkladajú slová „§ 11a,“. 

3 

3 

Čl. VI 
Zákon č. 571/2009 Z. z. o rodičovskom príspevku a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení zákona č. 513/2010 Z. z. a zákona č. 180/2011 Z. z. sa mení a dopĺňa takto: 
1. Nadpis pod § 5 sa umiestňuje nad § 5. 
2. Za § 5 sa vkladá § 5a, ktorý znie: 
„§ 5a 
(1) Výplata rodičovského príspevku sa zastaví oprávnenej osobe uvedenej v § 2 písm. a) od prvého dňa kalendárneho mesiaca nasledujúceho po kalendárnom mesiaci, v ktorom bola platiteľovi doručená výzva súdu podľa osobitného predpisu.23c) 
(2) Výplata rodičovského príspevku sa obnoví, ak sa výplata zastavila podľa odseku 1, od prvého dňa kalendárneho mesiaca nasledujúceho po kalendárnom mesiaci, v ktorom bola platiteľovi doručená výzva súdu na obnovenie výplaty rodičovského príspevku podľa osobitného predpisu.23d) Rodičovský príspevok sa doplatí za obdobie zastavenia jeho výplaty, ak podmienky nároku na rodičovský príspevok a na jeho výplatu podľa tohto zákona boli splnené za toto obdobie. 
(3) Ak sa výplata rodičovského príspevku, ktorá bola zastavená podľa odseku 1, neobnoví do zániku nároku na rodičovský príspevok podľa § 6 ods. 2, rodičovský príspevok sa nedoplatí za obdobie zastavenia jeho výplaty.“. 
Poznámky pod čiarou k odkazom 23c a 23d znejú: 
„ 23c) § 273 ods. 2 písm. a) Občianskeho súdneho poriadku. 
23d) § 273 ods. 3 Občianskeho súdneho poriadku.“. 

Doterajší čl. V sa označuje ako čl. VII. 
Odôvodnenie: 
Doplnenie čl. V a čl. VI nadväzuje na navrhovanú úpravu v čl. I, 40. bod, § 273 ods. 2 a 3. 

 	Z 	A 	V § 119 ods. 3 slová "má obsahovať" boli nahradené slovami "obsahuje". 	
MPSVR SR 	 
Zásadné pripomienky k Dôvodovej správe – osobitná časť 

K bodu 34 a 35 (§ 238 ods. 4, § 243f ods.2) 
Zásadne žiadam doplniť konkrétne štatistické údaje, ktoré preukazujú zbytočné predlžovanie konaní pred súdom možnosťou dovolania, resp. mimoriadneho dovolania (napríklad ročný počet úspešných dovolaní z celkového počtu dovolaní, počet neprípustných dovolaní a ich premietnutie na celkovú dĺžku konania...) tak, aby dôvodnosť návrhu bola jednoznačná. 
 	Z 	ČA 	Body 34 a 35 boli z návrhu zákona vypustené. 	
MPSVR SR 	 
4 

Pripomienky zásadného charakteru – nad rámec návrhu 

K § 75 
V § 75 ods. 2 sa v prvej vete na konci vkladajú tieto slová: „ alebo potreby dočasnej úpravy pomerov maloletého dieťaťa v záujme maloletého dieťaťa; ak ide o odovzdanie dieťaťa do starostlivosti fyzickej osoby, ktorá nie je blízkou osobou maloletého dieťaťa, k návrhu musí byť doložený doklad preukazujúci zapísanie do zoznamu žiadateľov podľa osobitných predpisov“. 
Odôvodnenie: 
V prípade úpravy pomerov maloletých detí býva častým dôvodom nenariadenia predbežného opatrenia skutočnosť, že navrhovateľ nevie odôvodniť bezprostredne hroziacu ujmu hoci je napríklad osobná starostlivosť fyzickej osoby o dieťa vhodnejšia ako napr. starostlivosť zariadenia. V záujme predchádzania neprijateľným praktikám v procese sprostredkovania náhradnej rodinnej starostlivosti je potrebné, aby v prípade, ak fyzická osoba ktorej má byť dieťa odovzdané do starostlivosti, nepatrí do okruhu blízkych osôb podľa Občianskeho zákonníka, musela byť zapísaná v zozname žiadateľov o pestúnsku starostlivosť a osvojenie – zabráni sa tým obchádzaniu zoznamu žiadateľov ako aj situácii, kedy by sa o dieťa starala nepreverená cudzia osoba. 

K § 75 a 
V § 75a ods. 2 sa slová „...maloletému dieťaťu...“ nahrádzajú slovami „ aj bez návrhu maloletému dieťaťu poručníka alebo...“ 
Odôvodnenie: 
Vzhľadom na aplikačnú prax je potrebné doriešiť dve situácie, t.j. aby v prípade, ak nemá maloleté dieťa zákonného zástupcu, mohol súd rozhodnúť aj o ustanovení poručníka tak, ako to vyžaduje zákon o rodine a zároveň, aby súd nečakal po uskutočnení výkonu na návrh - táto situácia sa stáva najmä v prípade, ak predbežné opatrenie nenariadi súd podľa § 88 ods.1 písm. c) 

K § 102 ods. 1 
V § 102 ods. 1 sa na konci pripájajú tieto vety: 
„V záujme maloletého dieťaťa môže súd po začatí konania vo veci starostlivosti súdu o maloletých na návrh nariadiť predbežným opatrením účastníkovi, aby do času rozhodnutia vo veci úpravy pomerov maloletého dieťaťa zabezpečoval osobnú starostlivosť o dieťa, ktoré je v čase podania návrhu umiestnené v zariadení na výkon rozhodnutia súdu. Ak súd rozhoduje o predbežnom opatrení podľa druhej vety, o návrhu na predbežné opatrenie rozhodne najneskôr do 30 dní od podania návrhu; ustanovenia §75 až §77 sa použijú primerane.“ 
Odôvodnenie: 
Praktické skúsenosti orgánov sociálnoprávnej ochrany detí a sociálnej kurately ukazujú, že je potrebné upraviť ustanovenie o predbežnom opatrení po začatí konania tak, aby bolo jednoznačne zrejmé, že je možné predbežným opatrením upraviť aj pomery maloletého dieťaťa, ktoré je umiestnené v zariadení na výkon rozhodnutia súdu, nakoľko je to v jeho záujme, napr. v prípade, ak bol podaný návrh na zrušenie ústavnej starostlivosti rodičom, ak bol podaný návrh na zverenie dieťaťa do pestúnskej starostlivosti a podobne. 

K § 176 ods. 3 
Za prvú vetu sa vkladá nová druhá veta, ktorá znie: „Vo veciach určenia mena alebo priezviska maloletého dieťaťa a ustanovenia poručníka maloletému dieťaťu rozhodne súd bezodkladne.“ 
5 
Odôvodnenie: 
Navrhuje sa určiť, že súd musí rozhodnúť bezodkladne v prípadoch, ak koná o určení mena/ priezviska a keď dieťa nemá zákonného zástupcu. V obidvoch prípadoch je, o. i. aj vzhľadom na Dohovor o právach dieťaťa, neprijateľné konať 6 a viac mesiacov (podľa informácií orgánov SPO a SK, aj keď ojedinele, trvajú tieto konania rok aj dva). 

K § 176 – 
§ 176 sa dopĺňa novým odsekom 6, ktorý znie: 
„(6) V konaniach o zverení dieťaťa do pestúnskej starostlivosti a o zverení dieťaťa do starostlivosti budúceho osvojiteľa, musí byť ku dňu podania návrhu splnená podmienka zapísania do zoznamu žiadateľov podľa osobitného predpisu.“ 
Odôvodnenie: 
Návrh sa snaží vyriešiť vážny aplikačný problém a to nejednoznačnosť právnej úpravy plnenia podmienky zapísania do zoznamu žiadateľov. Zákon o rodine síce ustanovuje, že navrhovateľ musí byť zapísaný do zoznamu žiadateľov, avšak vzhľadom na svoju hmotnoprávnu povahu nerieši jednoznačne kedy má byť táto podmienka splnená. Znenie pripúšťa dvojakú interpretáciu t.j. ku dňu podania návrhu ako aj počas samotného konania. Z pohľadu zachovania zákonných procesov sprostredkovania náhradnej rodinnej starostlivosti je potrebné, aby bolo jednoznačne upravené, že podmienka zapísania do zoznamu žiadateľov musí byť splnená už ku dňu podania návrhu, čím sa predíde zriedkavým, avšak neprijateľným situáciám, kedy sú k dieťaťu podané dva návrhy na zverenie. 

K § 180a 
V § 180a ods. 5 sa slová „vypočuje toho, v koho starostlivosti sa dieťa nachádza, alebo“ nahrádzajú slovami: „zistí prostredníctvom orgánu sociálnoprávnej ochrany detí a sociálnej kurately záujem rodičov dieťaťa o dieťa u toho, v koho starostlivosti sa dieťa nachádza alebo vypočuje...“ 
Odôvodnenie: 
Nie je vhodné, aby súd v konaní priamo vypočul fyzickú osobu v ktorej starostlivosti je dieťa, nakoľko je výrazný predpoklad, že práve táto osoba má záujem si dieťa osvojiť. Navrhovaná konštrukcia umožňuje súdu získať potrebné aktuálne informácie z prostredia dieťaťa bez toho aby táto soba musela byť účastná na pojednávaní. 

 	Z 	A 	Pripomienky boli akceptované. Na rozporovm konaní dňa 3.8.2011 MPSVaR SR zásadnú pripomienku na zmenu § 75a ods. 2 stiahlo. § 180a ods. 5 bol zmenený s doterajšej obligatórnej úrpavy na úpravu fakultatívnu t.j. podľa uváženia súdu v danom konkrétnom prípade. 
Rozpor odstránený. 	
MPSVR SR 	 
Pripomienky odporúčajúceho charakteru k návrhu zákona: 

K bodu 2 
V § 43 ods. 1 za slová „odošle súd“ odporúčam vložiť slovo „účastníkovi“, a slovo „60“ navrhujeme nahradiť slovom „30“ 
Odôvodnenie: 
V záujme jednoznačnosti interpretácie navrhujem uviesť komu súd uznesenie zašle. V záujme toho, že súd by mal vytvoriť také podmienky, aby bolo konanie rýchle, účinné a hospodárne, odporúčam skrátiť navrhovanú 60 dňovú lehotu na lehotu 30 dňovú, v ktorej má súd uznesenie účastníkovi konania odoslať 

K bodu 4 
V § 58a na konci vety navrhujem doplniť, kde presne je ustanovené inak. 
Odôvodnenie: 
Znenie uvedeného ustanovenia nie je v súlade s Legislatívnymi pravidlami vlády Slovenskej republiky, prílohy č. 5 – legislatívno-technické pokyny, kde sa v bode 21 uvádza, že ak sa 

6 

používa výraz „ak tento zákon neustanovuje inak“, je potrebné odkázať, v ktorých konkrétnych ustanoveniach zákon alebo nariadenie ustanovuje inak. 

K bodu 8 
V § 79 ods. 4 za slová „súd odošle“ odporúčam v záujme jednoznačnosti interpretácie vložiť slová „ostatným účastníkom“, a podobne ako pri novelizačnom bode 2. navrhujem skrátiť lehoty ustanovené v druhej vete na 30 dní. 
Odôvodnenie: 
Domnievam sa, že v uvedenom prípade postačuje 30 dňová lehota ( nie 60 dňová ako je navrhovaná) na odoslanie podaného, alebo opraveného návrhu ostatným účastníkom konania. 

K bodu 19 
V § 138 ods. 5 písm. a) odporúčam na začiatku doplniť slovo „vyplneným“ 
Odôvodnenie: 
V záujme jednoznačnosti ustanovenia odporúčam, aby bolo zrejmé, že len tlačivom, ktoré je už vyplnené, je možné dokladovať pomery účastníka konania. 

K bodu 21 
V § 147 ods. 2 navrhujem za slovo „znalcom“ vložiť čiarku a slová „ustanoveným tlmočníkom“ 
Odôvodnenie: 
V konaniach, v ktorých boli pribraní tlmočníci, môže nastať situácia, že aj tlmočníci môžu svojim konaním zaviniť trovy konania, ktoré by inak neboli vznikli a ktoré by mali nahradiť účastníkom. Rovnako odporúčam doplniť aj do súčasného § 148 ods. 2. 

V § 147 ods. 3 odporúčam na konci poslednej vety doplniť slová „alebo ak sú na to dôvody osobitného zreteľa“. 
Odôvodnenie: 
Dôvodom navrhovanej úpravy je ustanoviť možnosť v prípadoch osobitného zreteľa, napr. úraz, náhle akútne ochorenie, úmrtie právneho zástupcu nepožadovať sumu 15 eur, resp. sumu 100 eur pre účastníka vystupujúceho v konaní ako protistrana, ktorý sa dostavil na pojednávanie, a to od účastníka, ak nebola doručená súdu žiadosť o odročenie skôr ako tri dni pred termínom pojednávania. Ide o skutočnosti, ktoré vznikli objektívne bez akejkoľvek miery zavinenia účastníka, ktorý žiada o odročenie a ide o potrebu zabrániť neprimeranej tvrdosti dopadu právnej úpravy. 

K bodu 31 
V § 214 ods. 4 na konci odporúčam doplniť slová „po jeho vyhlásení“, a to v záujme jednoznačnosti interpretácie. 

K bodu 32 
V § 217 ods. 3 odporúčam slová „pre ktoré rozhodnutie“ nahradiť slovami „a pre rozhodnutie odvolacieho súdu“, a to v záujme jednoznačnosti interpretácie. 

K bodu 34 
V § 238 ods. 4 odporúčam vypustiť „a“ na začiatku textu. 

7 

K bodu 39 
V § 272 ods. 3 tretej vete slová „zástupcu orgánu starostlivosti o deti alebo zástupcu obce“ odporúčam nahradiť slovami „zástupcu príslušného orgánu sociálnoprávnej ochrany detí a sociálnej kurately alebo zástupcu príslušného orgánu obce“. 
Odôvodnenie: 
Ide o zosúladenie označenia s ostatnými časťami zákona napr. § 100 ods. 3 OSP a platnou terminológiou ( zákon č. 305/2005 Z. z. o sociálnoprávnej ochrane detí a o sociálnej kuratele a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov). 

K bodu 40 
V § 273 ods. 4 v prvej vete slová „s orgánom obce, zariadiť“ odporúčam nahradiť slovami „s príslušným orgánom obce, zabezpečiť“ a v druhej vete slová „zariadením odňatia“ nahradiť slovami „zabezpečením odňatia“. Ide o úpravy formulačného charakteru. 

K bodu 41 
V § 273aa ods. 4 slová „poskytne sudcovi súčinnosť“ odporúčam nahradiť slovami „poskytne táto právnická osoba sudcovi súčinnosť“, a to v záujme jednoznačnosti interpretácie. 
 	O 	ČA 	Predkaldateľ považuje skrátenie navrhovanej lehoty v § 43 za v praxi nerealizovateľné. 30-dňová lehota sa javí ako príliš krátka a na vykonanie daných úkonov. 
Pripomienky k bodom 19, 21 boli akceptované. 
Bod 34 sa vypúšťa z návrhu zákona. 
Pripomienky k bodom 39 až 41 boli akceptované.  	
MPSVR SR 	 
Odporúčacie pripomienky - nad rámec predloženého návrhu zákona: 

V § 175h ods. 3 odporúčam odsek 3 vypustiť. Uznesenie súdu o zastavení konania o dedičstve vychádza z posúdenia aktív dedičstva zo strany súdu- v konečnom dôsledku má pre okruh dedičov toto uznesenie i hmotnoprávne aspekty z hľadiska dedičského práva a preto považujem za odôvodnené pripustiť možnosť odvolania sa proti uzneseniu súdu o zastavení konania o dedičstve ( napr. súd neposúdi stav nehnuteľného majetku poručiteľa ku dňu smrti, ale vychádza z aktuálneho stavu v katastri nehnuteľností s uskutočnenými prevodmi po dni smrti poručiteľa). 
 	O 	N 	Úprava dedičského konania nie je predmetom zmien v návrhu zákona a do budúcnosti si vyžiada komplexnejšie modifikácie.  	
MPSVR SR 	 

Odporúčacie pripomienky k časti Dôvodová správa A. Všeobecná časť: 

Zo znenia dôvodovej správy vyplýva, že rezort spravodlivosti pripravuje na svojom webovom sídle vzory len určitých „vybraných návrhov ( vo veciach vyživovacích povinností)“ čo však nevyplýva z navrhovaného ustanovenia § 374b ods.1. Považujeme za vhodné, aby boli uverejnené na webovom sídle MS SR aj vzory iných návrhov, nielen vo veciach vyživovacej povinnosti. 

Odporúčacie pripomienky k časti Dôvodová správa B. Osobitná časť 

K článku I (Občiansky súdny poriadok) 
K bodom 1,2 a 8 
V poslednom odseku navrhujem na konci vložiť slová : 
„alebo od opravy alebo doplnenia nesprávneho, neúplného alebo nezrozumiteľného podania.“. 
Odôvodnenie: 
Navrhujem doplnenie z dôvodu spresnenia a zosúladenia s navrhovaným § 79 ods. 4. 

8 

K bodu 30 § 202 ods. 3 písm. k) 
V odôvodnení sa uvádza, že sa navrhuje priznať odvolanie proti rozhodnutiu o vylúčení notára z úkonov súdneho komisára. 
Podľa môjho názoru nie je súlad navrhovaného ustanovenia s textom dôvodovej správy, nakoľko vypustením slova „ ods.2“ v písmene k) sa dosiahne toho, že ak sa bude rozhodovať podľa § 17 (ods. 1 a ods. 2 , t.j. o vylúčení zapisovateľa alebo iného pracovníka, znalca, tlmočníka, ale aj notára z úkonov súdneho komisára), nebude možné podať proti takýmto uzneseniam odvolanie. 

K bodu 31 § 214 
Odporúčam vypustiť slová „s porušením“ 
Odôvodnenie: 
Ide o chybu v písaní. 

 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	 
V doložke vybraných vplyvov 
odporúčam uviesť pozitívny sociálny vplyv, nakoľko jedným z účelov návrhu je zjednodušenie a zrýchlenie konania, čím sa zlepšuje kvalita právnych služieb. Tieto fakty odporúčam uviesť do analýzy sociálnych vplyvov v bode 4.2 a v úvodnej tabuľke doložky vybraných vplyvov označiť sociálne vplyvy návrhu ako pozitívne. 
 	O 	A 	 	
MŽP SR 	k materiálu 
Za novelizačný bod 35 žiadame vložiť nové body 36 a 37, ktoré upravia: 

Bod 36, ktorý upraví znenie ustanovenia § 245 ods. 2 tak, aby preskúmanie primeranosti výšky sankcie, uloženej správnym orgánom, bolo zákonom taxatívne upravené. 

Odôvodnenie: 
Uvedené ustanovenie obmedzuje rozsah preskúmavacej činnosti súdov v tom smere, že súd nemá posudzovať účelnosť a vhodnosť vydaného rozhodnutia, ale zákonnosť rozhodovacieho procesu. Súd má preskúmať, či rozhodnutie nevybočilo z medzí a hľadísk ustanovených zákonom. V praxi by to malo znamenať, že súd má preskúmať či: 
-sankcia nevybočila z hraníc sadzieb určených zákonom, 
-pri výške pokuty bolo prihliadané na kritériá, ktoré zákon stanovuje a 
-výška pokuty bola v odôvodnení rozhodnutia riadne odôvodnená. 
Ak by súd zistil, že správny orgán pochybil v týchto, zákonom určených náležitostiach, bol by to dôvod na zrušenie rozhodnutia. 
Súčasné znenie zákona však umožňuje súdnu prax, v ktorej súd síce nezruší rozhodnutie správneho orgánu, čo znamená, že postup správneho orgánu ako aj rozhodnutie je v súlade so zákonom, ale súd má iný názor na výšku pokuty a významne ju bez odôvodnenia zníži. Čím de facto posudzuje vhodnosť a účelnosť vydaného rozhodnutia. V praxi teda kontrola primeranosti sankcie uloženej správnym orgánom zo strany súdov nie je úplne v súlade s ustanovením § 245 ods. 2), pretože zmena výšky pokuty je len na voľnej úvahe súdu, čo znamená, že v konečnom dôsledku rozhoduje nie o zákonnosti rozhodovacieho procesu, ale o vhodnosti a účelnosti výšky sankcie, teda o vhodnosti a účelnosti samotného rozhodnutia. Táto prax je súdom umožnená, pretože Občiansky súdny poriadok neustanovuje pre súdy žiadne kritéria, akými hľadiskami sa má súd riadiť pri zmene a teda určení výšky pokuty. Správny orgán, ktorého rozhodnutie súd mení, je však pri určovaní výšky pokuty viazaný osobitnými hmotnoprávnymi predpismi. V právnom štáte by nemala byť zákonom umožnená neobmedzená, absolútna voľná úvaha. A mala by existovať aj možnosť preskúmať takéto rozsudky súdov v rámci mimoriadnych opravných prostriedkov a to najmä v prípadoch, ak ku zmene rozhodnutia správneho orgánu dôjde až na odvolacom orgáne (Najvyššom súde SR), proti ktorému nie je vždy prípustný riadny opravný prostriedok. 
Vďaka súčasnému zneniu Občianskeho súdneho poriadku súdy (vrátane Najvyššieho súdu SR) rozhodujú nepredvídateľne, pretože menia rozhodnutia správnych orgánov, ktoré boli v súlade so zákonom a to bez takého zdôvodnenia, ktoré by správny orgán mohlo usmerniť v jeho ďalšom rozhodovaní. Takéto rozhodnutia súdov neumožňujú správnemu orgánu urobiť si úsudok o primeranosti sankcie v ďalších konaniach, čo neprispieva k právnej istote a najmä účelnosti vynútiteľnosti povinností, ktoré vyplývajú pre sankcionované subjekty. Tieto rozsudky sa pritom stávajú precedensom pre ďalšie prípady a vymožiteľnosť práva sa dostáva do polohy, kedy sa sankcionovanému subjektu oplatí porušovať zákon. Čo je v príkrom rozpore okrem iného aj so všeobecne platným právnym stavom v EÚ, kde medzi základné princípy patrí, že výška sankcie má byť odradzujúca. 

Bod 37, ktorý upraví znenie ustanovenia § 250j ods. 5, tak, aby sa odstránila súčasná súdna prax, podľa ktorej správny orgán, ktorý vydal zákonné rozhodnutie a vo svojom konaní nijako nepochybil, musí znášať súdne trovy a míňať tak peniaze daňových poplatníkov, pričom tomu nemôže nijako zabrániť. 

Odôvodnenie: 
Nie je prípustný súčasný stav, podľa súčasného znenia Občianskeho súdneho poriadku, kedy je správny orgán povinný hradiť akékoľvek trovy účastníkovi konania, ak ku zmene výšky pokuty dochádza z vlastnej rozhodovacej činnosti súdu. Je potrebné zmeniť Občiansky súdny poriadok tak, že ak ku zmene výšky pokuty dôjde na základe rozhodnutia súdu, nebude správny orgán povinný hradiť súdne trovy, pretože nepôjde o nezákonné rozhodnutie alebo nezákonný postup správneho orgánu. 	Z 	N 	Predkladateľ zásadnú pripomienku neakceptuje. Riešením opísanej situácie nie kazuistická expresis verbis úprava limitijúcou voľnú úvahu súdu. 
Mechanizmus právnej úpravy vychádza z koncepcie, na ktorej je založené správne súdnictvo. V tomto konaní je špecifické postavenie účastníkov konania. 
Na rozporovom konaní dňa 3.8.2011 sa nepodarilo rozpor odstrániť. MŽP SR na tejto pripomienke trvá naďalej.  	
MŽP SR 	k materiálu 
Za novelizačný bod 37 žiadame vložiť nové body 38 a 39, ktoré upravia: 

Bod 38, ktorý upraví znenie ustanovenia § 250k tak, aby aj správnemu orgánu bola priznaná náhrada trov konania. 

Odôvodnenie: 
Ak mal v súdnom konaní žalobca úspech, Občiansky súdny poriadok umožňuje podľa § 250k priznať trovy konania tomuto subjektu. Ak mal však úspech žalovaný, zákon neumožňuje priznať žiadne trovy. V občianskom súdnom konaní však majú mať účastníci konania rovnaké postavenie. Správny orgán musí na ochranu svojich práv vynaložiť náklady, ktoré si konanie vyžaduje. A žalobca by v prípade neúspechu mal niesť zodpovednosť za svoje konanie a mal by byť zaviazaný nahradiť trovy konania správnemu orgánu, t.j. daňovým poplatníkom. 

Bod 39, ktorý upraví znenie ustanovenia § 250s tak, aby sa odstránil rozpor s ustanovením § 250ja a aby bolo účastníkom konania umožnené: 
a) podať opravný prostriedok bez ohľadu na dôvod zrušenia rozhodnutia, ako aj 
b) možnosť využitia mimoriadnych opravných prostriedkov 
a aby bolo zabezpečené nasledovné: 
c) ak súd nad rámec žalobných dôvodov zmení alebo zruší rozhodnutie, budú mať účastníci konania právo vyjadriť sa k týmto skutočnostiam ešte počas prebiehajúceho súdneho konania, aby sa zabránilo, tomu, že sa o týchto úvahách dozvedia až z rozsudku, 
d) ak ku zmene rozhodnutia pristúpi až odvolací orgán (Najvyšší súd SR), umožní sa účastníkom konania využiť mimoriadne opravné prostriedky. 

Odôvodnenie: 
§ 250ja) pripúšťa opravný prostriedok proti § 250j ods. 2), pričom § 250s) pripúšťa opravný prostriedok len z dôvodov uvedených v § 250j ods. 2 písm. a) a b). 
Aj v konaniach o opravných prostriedkoch proti rozhodnutiam správnych orgánov je potrebné pripustiť rovnakú možnosť podať odvolanie vo všetkých prípadoch, keď je v konaní pred súdom neúspešný správny orgán a vytvoriť tak predpoklady pre garanciu rovnosti účastníkov konania i pri uplatňovaní tohto opravného prostriedku. Princíp rovnosti účastníkov konania nie je garantovaný len samotným procesným kódom, teda Občianskym súdnym poriadkom. Jeho zhmotnenie má základ aj v medzinárodných dokumentoch a v čl. 47 ods. 3 ústavy SR v znení zmien a doplnkov, ktorý zakladá rovnosť všetkých účastníkov v konaní pred všetkými orgánmi verejnej moci uvedenými v čl. 47 ods. 2 ústavy SR. Účastníci majú takto garantované rovnaké práva aj povinnosti. Následne podľa § 3 ods. 1 zákona č. 757/2004 Z. z. o súdoch v znení neskorších predpisov „Účastníci konania a strany v trestnom konaní sú si v konaní pred súdom rovní“. Až za všeobecnými právnymi úpravami nasleduje špeciálna právna úprava zakotvená v § 18 Občianskeho súdneho poriadku „Účastníci majú v občianskom súdnom konaní rovnaké postavenie... Súd je povinný zabezpečiť im rovnaké možnosti na uplatnenie ich práv. 
Špeciálne ustanovenia 5. časti Občianskeho súdneho poriadku o správnom súdnictve však už princípu rovnosti účastníkov konania nevenujú dostatočnú pozornosť. V súčasnosti Občiansky súdny poriadok pripúšťa aj postup, podľa ktorého, ak sa súd chce vyhnúť tomu, aby rozhodol v merite veci, využije na zrušenie rozhodnutia práve tie ustanovenia Občianskeho súdneho poriadku, proti ktorým nie je prípustný opravný prostriedok, keďže si je vedomý, že správny orgán sa proti rozhodnutiu nemôže odvolať. T.j. ruší rozhodnutia z dôvodov uvedených v § 250j ods. 2) písm. c) až e), alebo podľa § 250j ods. 3). Taktiež dôvody, pre ktoré sú niektoré rozhodnutia v praxi rušené, nemajú oporu v právnych predpisoch a idú aj nad rámec žalobných dôvodov s vedomím, že takéto rozsudky nie je možné napadnúť žiadnym mimoriadnym opravným prostriedkom. Takže v rámci vnútroštátneho práva, v ktorom v súčasnosti chýbajú riadne, aj mimoriadne opravné prostriedky, nie je možné zabezpečiť nápravu súdnych rozhodnutí. A naviac, správny organ je vo svojom ďalšom konaní takýmto nenapadnuteľným rozsudkom súdu viazaný. 
 	Z 	N 	Predkladateľ zásadnú pripomienku neakceptuje. Nie je dôvod na posyktnutie osobitnej ochrany správnemu orgánu resp. "vyčleniť" do popredia osobitne záujem správneho orgánu.Nejde o žiadne špeicálne požiadavky na správny orgán, ktoré by nebol schoplný splniť. Mechanizmus právnej úpravy vychádza z koncepcie, na ktorej je založené správne súdnictvo. V tomto konaní je špecifické postavenie účastníkov konania. 
Iným problémom sa môže javiť problematika kvality rozhodnutí správnych orgánov, a tiež súdnych rozhodnutí. Tento problém však navrhované doplnenie nevyrieši. 
Na rozporovom konaní dňa 3. augusta 2011 MŽP SR uviedlo, že na tejto zásadnej pripomienke ďalej netrvá. Rozpor bol odstránený.  	
MŠVVaŠ SR 	K čl. I bod 19 
V § 138 ods. 5 písm. odporúčame vypustiť písmeno a) alebo upraviť jeho formuláciu v zmysle, aby sa pomery účastníka nemuseli povinne dokladovať len takým tlačivom, ktorého vzor bude uverejnený na webovom sídle ministerstva z dôvodu, že internetová stránka nie je záväzným publikačným nástrojom. Z uvedeného dôvodu nie je možné posudzovať splnenie podmienok zákona v nadväznosti na to, či bol alebo nebol použitý vzor tlačiva, ktorý je možné stiahnuť z webového sídla ministerstva. Rovnaká pripomienka sa týka celého návrhu zákona, kde sa vyžaduje obligatórne použiť tlačivo z internetu napr. bod 27 prípadne bod 43 . Použite takéhoto vzoru musí byť formulované ako možnosť pre navrhovateľa ale nie ako povinnosť. 	O 	N 	S cieľom spružniť rozhodovanie súdu a zároveň odbremeniť účastníkov od opráv, či následného dopĺňania neúplných návrhov, upravujú sa osobitné obligatórne náležitosti - prílohy návrhov na oslobodenie od súdnych poplatkoch. 
Zastávame názor, že navrhovaná úprava nie je v rozpore s platným právnym poriadkom. Ide o ustanovenie zákonných predpokladov na priznanie daného nároku. V prípade, že účastník nepripojí tlačivo, súd ho vyzve, aby tak urobil v určenej lehote, pričom uvedie ako doplnenie vykonať , t.j. zašle účastníkovi predmetné tlačivo (porov. § 43 ods. 1). 
 	
MŠVVaŠ SR 	K čl. I bod 21 
V § 147 ods. 3 odporúčame zjednotiť „pokuty“ pre stranu, ktorá sa nezúčastní nariadeného pojednávania, bez ohľadu na to, či je dôvodom odročenia pojednávania absencia účastníka konania alebo jeho právneho zástupcu. Navrhovanú konštrukciu budú môcť zneužívať právni zástupcovia tak, že dôvod ich osobnej absencie prenesú na svojho klienta aby sa vyhli vyššej pokute. Z uvedenej formulácie navyše nie je jasné, či „pokutu“ má priamo hradiť účastník konania alebo jeho právny zástupca. Požadovať zaplatenie „pokuty“ od účastníka z dôvodu absencie jeho právneho zástupcu by bolo navyše aj nespravodlivé.  	O 	ČA 	porov. zmeny v § 147a 	
MŠVVaŠ SR 	K čl. I bod 25 
Navrhovanú zmenu v § 166 ods. 2 vo forme doplnenia vety odporúčame z dôvodu lepšej zrozumiteľnosti uskutočniť ako vloženie novej druhej vety do odseku 1. 	O 	N 	Zastávame názor, že je vhodnejšie najskôr spomenúť návrh na doplnenie, lehotu na rozhodnutie o tomto návrhu a až následne spôsob, akým súd doplnie vykoná. 	
MŠVVaŠ SR 	K čl. I bod 31 
V § 214 ods. 3 odporúčame slová „podľa § 156 ods. 3“ nahradiť z dôvodu lepšej zrozumiteľnosti slovami „najmenej päť dní pred jeho vyhlásením“ a slová „elektronickými prostriedkami“ presunúť za slovo „upovedomí“. 	O 	ČA 	vnútorný odkaz na § 156 ods. 3, ktorý súvisí s navrhovanou úpravou, považujeme za vhodnejšie riešenie aj vzhľadom na celkový koncept, s ktorými OSP pracuje v dikciách v celom texte. 	
MŠVVaŠ SR 	K čl. I bod 34 a 35 
V § 238 ods. 4 a v § 243f ods. 2 navrhujeme z dôvodu lepšej štylizácie spojku „a“ presunúť na koniec vkladaného textu. 	O 	N 	Body 34 a 35 boli z návrhu zákona vypustené.  	
MŠVVaŠ SR 	K čl. I bod 39 
V § 272 ods. 3 odporúčame poslednú vetu preformulovať, aby jednoznačne z neho vyplývala možnosť, že sudca nie je povinný na pojednávanie predvolať aj maloleté dieťa, ak to nevyžadujú okolnosti jednotlivého prípadu. 	O 	A 	ustanovenie bolo preformulované 	
MŠVVaŠ SR 	K čl. I bod 40 
V poznámke pod čiarou 38c) je potrebné použiť skrátenú citáciu zákona č. 571/2009 Z. z. 	O 	A 	 	
MŠVVaŠ SR 	K čl. I bod 41 
V § 273aa ods. 3 je potrebné upraviť formuláciu ustanovenia, aby z neho vyplývala povinnosť sudcu pred otvorením bytu dvakrát vyzvať povinného na dobrovoľné splnenie uloženej povinnosti tak, ako je to uvedené v dôvodovej správe. 	O 	ČA 	Množné číslo v dikcií použité vo vzťahu k slovu "výzvy" vyjadruje zámer dvoch výziev. Tento zámer je vysvetlený aj v dôvodovej správe.  	
MŠVVaŠ SR 	K čl. I bod 41 
Upozorňujeme, že pojem „byt“ v § 273aa ods. 3 sa už používa v predchádzajúcom texte zákona a preto nie je možné ho použiť v inom význame ako legislatívnu skratku. Odporúčame použiť celé slovné spojenie. 	O 	N 	Občiansky súdny poriadok neobsahuje leg.skratku "byt". So slovom byt pracuje tento zákon na viacerých miestach (napr. § 46, § 49, § 76, § 160). 	
MŠVVaŠ SR 	K čl. I bod 41 
Ustanovenie § 273aa ods. 4 je nezrozumiteľné a neurčité. Nie je jasné, ktorá osoba vystupujúca v mene právnickej osoby konkrétne musí poskytnúť súčinnosť pri výkone rozhodnutia o odňatí dieťaťa. 	O 	N 	Dikciu ustanovenia nepovažujeme za nezrozumiteľnú. Namietaná otázka je vysvetlená v osobitnej časti dôvodovej správy.  	
MŠVVaŠ SR 	K čl. II bod 2 
V § 23 ods. 2 navrhujeme vypustiť podmienku narodenia dieťaťa v cudzine. Nie je dôvod, aby sa na dieťa, ktoré sa narodilo na Slovensku ale prakticky od počiatku žije v inej krajine, nevzťahoval vo veci určenia rodičovstva právny poriadok štátu, v ktorom sa obvykle zdržuje. 	O 	N 	Základným princípom určovania rodičovstva naďalej zostáva odsek 1 a odsek 2 je len jeho výnimkou pre veľmi špecifické prípady, kedy dieťa, slovenský občan, od narodenia nemá žiadnu väzbu s územím SR, a teda ani prakticky nedošlo k určovaniu rodičovstva podľa slovenského práva, ale naopak k určeniu rodičovstva došlo podľa práva cudzieho štátu. V týchto situáciách sa účinky narodenia prejavujú v slovenskom kontexte až neskôr, keď rodič požiada o zápis narodenia dieťaťa do zvláštnej matriky a v tomto momente dochádza k možnej nežiaducej kolízii medzi rodičovstvom určeným v cudzine a rodičovstvom, ktoré takéto dieťa nadobúda pri aplikácii odseku 1 a ktorú rieši nové ustanovenie. V situácii, že dieťa sa narodí v SR, k takejto kolízii nedochádza a nie je ani potrebné ju riešiť v zákone. 
Ustanovenie by ani prakticky sa nemohlo vzťahovať na dieťa, ktoré sa narodilo v SR a následne odíde žiť do cudziny. Mechanizmus určenia rodičovstva sa spúšťa momentom narodenia: ak matka dieťaťa ja občan SR dieťa automaticky získava narodením slovenské občianstvo a jeho rodičovstvo (najmä uplatnením zákonnej prezumpcie) sa určuje podľa slovenského právneho poriadku (odsek 1 ustanovenia). Pokiaľ dieťa následne vycestuje do cudziny, aby tam žilo, už nemožno rodičovstvo raz získané meniť podľa právneho poriadku cudzieho štátu, pretože by to narušovalo stabilitu právneho štatusu dieťaťa. Vypustením slov „sa narodilo“ v cudzine by sa zneistila aplikačná prax, pretože by nebolo jasné či sa u dieťaťa narodeného v SR má uplatniť odsek 1 alebo podľa odseku 2 čakať, že možno odíde do cudziny. 

MŠVVaŠ SR 	K čl. II bod 13 
V súlade so zmenou nadpisu nad § 68a odporúčame pre jednoznačnosť doplniť aj do predvetia slová „osobitným výrokom“ za slovo „rozhodnutia“. Obdobné doplnenie navrhujeme aj v ďalších ustanoveniach, napr. § 68b ods. 1. 	O 	A 	 	
PMÚ SR 	K ustanoveniu § 250 j ods. 3 súčasného znenia zákona  
Zásadne trvám na úprave uvedeného ustanovenia tak, aby bolo vypustené slovné spojenie „ak rozhodnutie je nepreskúmateľné pre nezrozumiteľnosť alebo pre nedostatok dôvodov“ . 

Nepreskúmateľnosť rozhodnutia je podľa uvedeného ustanovenia § 250j ods. 3 dôvodom na zrušenie rozhodnutia správneho orgánu. Zároveň je však nepreskúmateľnosť takým istým dôvodom na zrušenie rozhodnutia správneho orgánu aj podľa § 250j ods. 2 písm. d). 

Podľa ustanovenia § 250 ja ods. 1 je proti rozsudku zrušujúcemu rozhodnutie správneho orgánu podľa § 250j ods. 2 prípustné odvolanie, zatiaľ čo proti rozsudku súdu zrušujúcemu rozhodnutie správneho orgánu podľa § 250j ods. 3 odvolanie nie je prípustné. Je teda prakticky na voľnej úvahe sudcu, ktoré ustanovenie v prípade nepreskúmateľnosti rozhodnutia správneho orgánu použije. Avšak zásadným spôsobom sa potom mení možnosť účastníka konania podať opravný prostriedok. 

Ďalším podstatným rozdielom medzi oboma ustanoveniami je rozsah viazanosti súdov žalobou. V prípadoch podľa 250j ods. 2 je súd viazaný rozsahom a dôvodmi žaloby, zatiaľ čo v prípadoch podľa § 250j ods. 3 rozsahom a dôvodmi žaloby viazaný nie je. Avšak v praxi Protimonopolného úradu SR sa ukázalo, že súd medzi týmito ustanoveniami, pokiaľ ide o rozsah viazanosti súdu žalobou nerobí rozdiel (1). 

Z uvedených dôvodov trvám na zmene predmetného ustanovenia. 

-------------------------------------------------------------------------------------------- 

(1) Napr. uznesenie Najvyššieho súdu Slovenskej republiky vo veci sp. zn. 8 Sžh 1/2010 zo dňa 20.05.2010, ktoré uvádza cit.: „Námietku žalovaného, pokiaľ ide o skutočnosť, že krajský súd prihliadol na vadu, ktorú žalobca nenamietal, považoval odvolací súd za nedôvodnú. Účelom postupu podľa § 250j ods. 2 písm. e) O.s.p. je odstránenie takých vád, ktoré mohli mať vplyv na zákonnosť rozhodnutia, bez ohľadu na to, či žaloba takýto nedostatok rozhodnutia namietala.“ (http://www.antimon.gov.sk/files/33/2010/Cinotoríny%20Komárno%20NSSR.pdf) 	Z 	A 	 	
PMÚ SR 	K ustanoveniu § 250ja súčasného znenia zákona  
Zásadne trvám na zmene uvedeného ustanovenia tak, aby bolo proti rozhodnutiam odvolacieho súdu vo veciach rozhodovania súdov o žalobách proti rozhodnutiam a postupom správnych orgánov prípustné i mimoriadne dovolanie. 

Uvedená zmena je dôvodná vzhľadom na právomoc odvolacieho súdu podľa ustanovenia § 220 a podľa ustanovenia § 250ja ods. 3 zmeniť s konečnou platnosťou rozsudok prvostupňového súdu. Účastník konania tak v prípade, že v odvolacom konaní dôjde k vadám, ktoré za normálnych okolností zakladajú právo na mimoriadne dovolanie, nemá žiadnu možnosť nápravy. 

Uvedené sa ukázalo ako dôvodné napr. v prípadoch, keď súdy v poslednom stupni rozhodli vyslovene v rozpore so súdnou praxou Európskej komisie a súdmi Európskej únie a to aj v prípadoch, keď išlo o priamu aplikáciu Zmluvy o fungovaní Európskej únie. V praxi sa tiež vyskytli prípady, keď súdy rozhodujúce v poslednom stupni rozhodli na základe nesprávneho ustanovenia právneho predpisu(2). 

Z uvedených dôvodov trvám na úprave tohto ustanovenia. 

-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------- 

(2) Ide napr. o rozsudok Krajského súdu v Bratislave zo dňa 27. septembra 2007 sp. zn. 1 S 31/2006-126 (http://www.antimon.gov.sk/files/30/2009/1S-31-2006-126.pdf), v časti o trovách konania ktorý bol v priamom rozpore s existujúcou právnou úpravou. Proti uvedenému rozhodnutiu podal Protimonopolný úrad SR odvolanie, ktoré bolo Najvyšším súdom Slovenskej republiky, uznesením vo veci sp. zn. 2 Sžhpu 1/2008 zo dňa 31. júla 2008 odmietnuté (http://www.antimon.gov.sk/files/30/2009/2-Szhpu-1-2008.pdf). Následne bola odmietnutá i ústavná sťažnosť Protimonopolného úradu SR Ústavným súdom SR, uznesením zo dňa 10. septembra 2009, sp.zn. I. ÚS 240/09-13 (http://www.antimon.gov.sk/files/24/2009/I.ÚS%20240%2009%2013.pdf).  	Z 	N 	Neakceptovaná pripomienka. Predkladateľ nepovažuje za vhodné vykonať takýto koncepčný zásah do doterajšieho modelu správneho súdnictva. Okrem iného by mohol takýto zásah vyvolať predlžovanie konaní. 
PMÚ SR na pripomienke trvá. Rozpor sa na rozporovm konaní nepodarilo odstrániť.  	
ŠÚ SR 	Čl. I 
K bodu 1 – slová „a príloh“ odporúčame nahradiť slovom „príloh“. 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Čl. I 
K bodu 6 – v §77a ods.3 odporúčame slová „§75,§76“ nahradiť slovami „75,76“. 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Čl. I 
K bodu 10 – v §92 ods.5 odporúčame slová „odsekov 1,2 alebo 4“ nahradiť slovami „odsekov 1,2 alebo odseku 4“. 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Čl.I 
K bodu 15 – slovo „za“ odporúčame nahradiť slovom „nad“ a slová „vypúšťajú slová“ odporúčame nahradiť slovami „vypúšťa odkaz“. 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Čl.I 
V znení poznámky pod čiarou k odkazu 14a odporúčame na konci vypustiť slová „v znení neskorších predpisov“. 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Čl.I 
K bodu 30 – začiatok vety odporúčame upraviť „V §202 ods.3 písm. k) sa...“. 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Čl.I 
K bodom 34 a 35 – vo vkladaných slovách odporúčame na začiatku vypustiť spojku „a“ a pripojiť ju na koniec vkladaných slov ( „vo veciach......alebo zadržané a“). 	O 	N 	Body 34 a 35 boli z návrhu zákona vypustené. 	
ŠÚ SR 	Čl.I 
K bodu 38 – za slová „trestného konania“ odporúčame vložiť čiarku. 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Čl.I 
K bodu 39 – v §272 ods.2 odporúčame slová „§251 ods.3 až 4, §255 až 258,§270“ nahradiť slovami „§251 ods.3 a 4, §255 až 258 a 270“. 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Čl.I 
V znení poznámky pod čiarou k odkazu 38a odporúčame citáciu nariadenia ukončiť v zmysle Legislatívnych pravidiel vlády Slovenskej republiky. 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Čl.I 
K bodu 40 – v §273 ods.6 odporúčame v závere vypustiť slová „tohto zákona“. 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Čl.I 
V znení poznámky pod čiarou k odkazu 38c odporúčame vypustiť slová „o rodičovskom príspevku a o zmene a doplnení niektorých zákonov“. 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Čl.I 
K bodu 41 – v §273aa ods.5 odporúčame slová „§53 odsekov 2,3 a 4“ nahradiť slovami„§53 ods. 2,3 a 4“. 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Čl.II 
V znení poznámky pod čiarou k odkazu 1 odporúčame citáciu nariadenia ukončiť v zmysle Legislatívnych pravidiel vlády Slovenskej republiky. 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Čl.II 
K bodu 8 – slová „vypúšťa slovo „a““ odporúčame nahradiť slovami „spojka „a“ nahrádza čiarkou“. 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Čl.II 
K bodom 13 a 14 – slovo „písmene“ odporúčame nahradiť slovom „písm.“. 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Čl.II 
V znení poznámky pod čiarou k odkazu 2 odporúčame citáciu nariadenia ukončiť v zmysle Legislatívnych pravidiel vlády Slovenskej republiky. 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Čl.III 
Úvodnú vetu k čl. III odporúčame upraviť v zmysle bodu 27 prílohy č.5 k Legislatívnym pravidlám vlády Slovenskej republiky. 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Čl.IV 
Záver úvodnej vety k čl. IV odporúčame ukončiť „...sa dopĺňa takto:“. 	O 	A 	 	
ÚPV SR 	čl. I, body 34 a 35 
Odporúčame preformulovať navrhované znenie novelizačných bodov 34 a 35, pretože v spojení s príslušnými ustanoveniami (§ 238 ods. 4 resp. § 243f ods. 2) nedávajú zmysel. 	O 	A 	body boli vypustené 	
NBS 	 
K bodu 36. 
V navrhovanom § 250j odsek 6 navrhujeme upraviť takto: 
„(6) V konaní o preskúmanie zákonnosti rozhodnutia o odmietnutí sprístupnenia informácie požadovanej podľa osobitného predpisu,30b) súd môže povinnej osobe uložiť povinnosť sprístupniť požadovanú informáciu, ak na odmietnutie jej sprístupnenia nie sú dôvody podľa osobitného predpisu.30b)“. 

Poznámka pod čiarou k odkazu 30b znie: 
„30b) Zákon č. 211/2000 Z. z. o slobodnom prístupe k informáciám a o zmene a doplnení niektorých zákonov (zákon o slobode informácií) v znení neskorších predpisov.“. 
 	O 	ČA 	Ustanovenie bolo preformulované podľa pripomienky Verejnosti (VIA IURIS) 	
OAP SVL ÚV SR 	K doložke zlučiteľnosti 
Žiadame doplniť časť sekundárneho práva Európskej únie o ďalšie relevantné nariadenia Európskej únie, na ktoré predkladateľ priamo odkazuje v poznámkach pod čiarou k návrhu zákona. 

 	O 	A 	 	
OAP SVL ÚV SR 	K čl. IV 
Žiadame odstrániť zátvorky z textu § 14c návrhu zákona.  	O 	A 	 	
OAP SVL ÚV SR 	K čl. I bod 41 
Žiadame preformulovať § 273aa návrhu zákona, nakoľko nie je vhodné formulovať splnomocňovacie ustanovenie pre vydanie jedného všeobecne záväzného právneho predpisu pre viaceré ústredné orgány štátnej správy. Ustanovenie žiadame preformulovať tak, aby jasne vyjadrilo jeden ústredný orgán štátnej správy, ktorý je splnomocnený na vydanie predmetného predpisu s dôvetkom, že tento predpis bude vydaný po dohode s ostatnými uvedenými ministerstvami. Tento postup predpokladá aj Príloha č. 5, bod 19 Legislatívnych pravidiel vlády Slovenskej republiky, podľa ktorého, ak splnomocňovacie ustanovenie zákona obsahuje ďalšie podmienky, ktoré treba pri vydávaní vykonávacieho predpisu dodržať, napríklad dohodu s iným ústredným orgánom, treba túto skutočnosť vyjadriť v úvodnej vete.  	O 	A 	 	
OAP SVL ÚV SR 	K čl. I bod 40 
Žiadame nahradiť znenie poslednej vety v § 273 ods. 1 návrhu zákona, ktoré sa v právnych predpisoch nepoužíva, formuláciou: „pokuta je príjmom štátneho rozpočtu“.  	O 	A 	 	
OAP SVL ÚV SR 	K čl. I bod 39, čl. II bod 5 a 19 
K citácii názvu právne záväzného aktu Európskej únie v uvedených ustanoveniach žiadame doplniť aj citáciu publikačného zdroja predmetných aktov.  	O 	A 	 	
OAP SVL ÚV SR 	K čl. I bod 33 a čl. IV 
V zmysle bodu 21 prílohy č. 5 k Legislatívnym pravidlám vlády Slovenskej republiky sa na právne záväzné akty Európskej únie v texte vnútroštátneho právneho predpisu odkazuje termínom „osobitný predpis“. Z toho dôvodu žiadame predkladateľa nahradiť slová „nariadenie Európskej únie“ vo všetkých tvaroch slovami „osobitný predpis“ v príslušnom tvare. 	O 	A 	 	
OAP SVL ÚV SR 	K čl. I bod 7, 19, 27 - 28 a 43 
Upozorňujeme predkladateľa, že nie je možné uplatniť zásadu publicity právneho predpisu zverejnením jeho obsahu na webovom sídle bez predchádzajúceho zverejnenia v Zbierke zákonov Slovenskej republiky. Keďže predloženie „tlačiva“ je nevyhnutnou podmienkou na uplatnenie určitých práv, resp. na podanie návrhu, a predkladateľ vyžaduje konkrétnu formu tohto „tlačiva“, je potrebné vydať vzor tohto tlačiva všeobecne záväzným právnym predpisov. Tento predpis musí spĺňať ústavné formálno-právne náležitosti vrátane jeho vyhlásenia v zmysle zákona č. 1/1993 Z. z. o Zbierke zákonov Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov. Následne je možné a aj vhodné vzor tlačiva zverejniť na webovom sídle, no nahradenie zákonom predpokladanej formy vyhlásenia právneho predpisu zverejnením len na webovom sídle by mohlo narušiť právne záväznú povahu vzoru predmetného „tlačiva“.  	O 	N 	Účelom navrhovanej právnej úpravy nie je zavedenie jedinej, či výlučnej formy podávania návrhov na začatie konania. Navrhované vzory budú len jednou z možných foriem ako uplatniť nejaký nárok v konaní pred súdom, rozhodne nie výlučnou formou. Naviac, v podmienkach právneho poriadku SR nejde o novú právnu úpravu; k tomu pozri § 5a ods. 1 zákona č. 530/2003 Z. z. o obchodnom registri a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov.  	
NS SR 	K spôsobu prípravy a vypracovania navrhovanej právnej úpravy 
Predkladaný návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých ďalších zákonov (ďalej len „materiál“), nepredstavuje významnú zmenu podstaty a dôsledkov základných inštitútov Občianskeho súdneho poriadku a občianskeho súdneho konania, ide skôr o drobné úpravy. Napriek tomu, keďže ide o zásah do bazálneho kódexu, upravujúceho postup súdov Slovenskej republiky v civilnom konaní, by mala byť každá zmena dostatočne pripravená, premyslená a podložená analýzou existujúceho stavu, odôvodnenosťou potreby novej právnej úpravy a zvážením predpokladaných budúcich dopadov. Je všeobecne rešpektovanou legislatívnou zásadou, že návrh budúcej právnej úpravy (aj pokiaľ ide o rozsahovo menšiu novelizáciu) je výsledkom práce nie jednotlivcov, ale osobitne vytvorenej komisie. V priebehu prípravných prác jednotliví členovia komisie tlmočia názory a postoje, nielen svoje osobné, ale tiež zúčastnených orgánov a inštitúcií. Vychádza sa z toho, že pre spracovanie kvalitného materiálu sa vyžaduje práve takýto prístup a že samotné pripomienkové konanie, do ktorého je zaslaný už vyhotovený materiál obsahujúci paragrafované znenie, nevytvára dostatok priestoru pre vyjadrenie názorov, postrehov, pripomienok a poznámok. 

Z predloženého materiálu nevyplýva, že tento overený a nanajvýš žiaduci postup bol zachovaný aj v tomto prípade. V tomto smere treba zdôrazniť, že pracovné stretnutie, ktoré sa uskutočnilo 29.6.2011 v Inštitúte vzdelávania v Omšení, uvedený postup rozhodne nespĺňa. 
 	O 	N 	Pred prípravou návrhu novely boli jednotlivé okresné a krajské súdyoslovené so žiadosťou o zaslanie podnetov.V rámci tejto prípravnej fázy boli rezortu spravodlivosti zaslané námety. Na prírpavu návrhu zákona bola vytvorená pracovná skupina (zástupcovia z radov sudcov, zástupcov z radov advokátov, z akademickej obce). Pracovné stretnutie v Inštitúte vzdelávania MS SR v Omšení bolo realizované pred predložením návrhu zákona do MPK a jeho predmetom bol rozbor pracovnej verzie návrhu novely, ktorá reagovala okrem iného aj na v prípravnej fáze zaslané podnety zo súdov a na výsledky práce pracovnej skupiny. Zúčastnení sudcovia reagovali jednak priamo na pracovnom stretnutí a tiež ešte následne zaslali námety.  	
NS SR 	K niektorým cieľom navrhovanej úpravy 
S prostriedkami, ktorými predkladateľ mieni dosiahnuť cieľ sledovaný navrhovanou právnou úpravou nemožno nesúhlasiť, a to najmä pokiaľ ide o zámer zrýchliť a zjednodušiť konanie a zamedziť obštrukciám účastníkov konania. 

Treba však poznamenať, že podobné ciele mali (takmer všetky) doterajšie úpravy, ktorými sa menil Občiansky súdny poriadok. 

Zavedenie lehôt, v ktorých bude mať súd povinnosť vydať vybrané procesné rozhodnutia sa síce na prvý pohľad môže zdať prínosom, množstvo lehôt (často zbytočných, napr. § 96ods. 3, § 105 ods. 3,) bude však v konečnom dôsledku spôsobovať chaos a neprispeje k zrýchleniu konania, ale naopak v konečnom dôsledku ho zase len predĺži. 

Navrhované zmeny v súvislosti s obštrukciami účastníkov rovnako sledovaný cieľ nedosiahnu. Obsahové náležitosti návrhu na odročenie pojednávania zakotvené priamo v zákone sú kazuistikou, ktorá je nežiadúca a v moderných civilných procesných predpisoch výnimočná. Navyše v praxi vôbec nespôsobuje interpretačné problémy. Ustanovenie § 41 ods.2 je dostatočné a okrem toho je tu bohatá judikatúra Najvyššieho súdu Slovenskej republiky, na ktorú predkladateľ pri príprave návrhu zákona, nie je známe prečo, neprihliadal a z ktorej nevychádzal. Navrhovaná úprava je nadbytočná aj z dôvodu, že súd musí vždy z úradnej povinnosti skúmať dôvodnosť prekážky na strane účastníka konania, teda aj bez lekárskeho vyjadrenia, inak sa dopustí porušenia čl. 6 Dohovoru. 

Zavedenie sankcie za odročenie pojednávania v prospech druhého účastníka je porušením zásady rovnosti účastníkov v konaní a v rozpore s čl. 6 Dohovoru. 

Navrhovaná zmena v úprave výkonu rozhodnutia o výchove maloletých detí je najzávažnejšou zmenou, a preto požiadavka na podrobnejšiu analýzu je v tomto prípade nevyhnutná. Treba mať na zreteli, že ide o maloletých, ktorí si vyžadujú osobitný prístup a všetky úkony musia byť v prvom rade v ich záujme. Z tohto pohľadu je potrebné vykonať analýzu inštitútu tzv. „navykacieho režimu“, akú poznajú iné európske právne poriadky. Absolútne nevyhovujúce požiadavke záujmu maloletého je navrhovaná možnosť signalizácie zastavenia výplaty peňažných dávok platiteľovi dávky (§ 273). V praxi sa neosvedčil ani inštitút ukladania pokút povinnému rodičovi, v konečnom dôsledku znamenal ujmu dieťaťa. 
 	O 	N 	Vzhľadom na to, že navrhované zmeny v úprave lehôt sú v postavení právnej úpravy de lege ferenda, nemožno súhlasiť s tvrdením, že "úprava bude v konečnom dôskedku spôsobovať chaos a neprispeje k zrýchleniu konania, ale naopak v konečnom dôskedu ho zase len predĺži."Polemizovať s touto argumentáciu bude možné až na základe reálnych výsledkov aplikácie zákona v praxi. 
Obdobne k pripomienkam k zmenám v súvislsoti s obštrukciami účastníkov, odročením pojednávania a výkonu rozhodnutia. Na časti výkonu rozhodnutia pracovala osobitná pracovná skupina vytvorená so zástupcov rezortov MPSVaR SR, MV SR, MŠ SR, MS SR, sudcov. 
Námietky sa týkajú koncepčných východísk, z ktorých návrh zákona vychádza a ktoré sú podľa nášho názoru plne v súlade so základným zákonom štátu, ako aj s medzinárodnými záväzkami SR. 	
NS SR 	 
Na účely pripomienkového konania bolo (najmä so zreteľom na krátkosť času, rozsiahlosť materiálu a závažnosť dôsledkov navrhovanej právnej úpravy) zvolené riešenie zaujať stanovisko len k niektorým vybraným častiam navrhovanej právnej úpravy; to však v žiadnom prípade neznamená, že by sporných otázok v návrhu, a tým aj pripomienok nebolo viac.  	O 	A 	Nejde o pripomienku v zmysle požiadaviek Legislatívnych pravidiel vlády SR. Uvedené konštatovanie berieme na vedomie.  	
NS SR 	K čl. I bodu 17 (§ 119 ods. 2 a 3) 
Doplnenie § 119 o náležitosti návrhu na odročenie pojednávania (v odseku 2) je zbytočné. Ide o samozrejmú vec, ktorá v súdnej praxi nespôsobuje žiadne problémy, rovnako je zbytočné aj nové znenie odseku 3. Každý prípad sa posudzuje osobitne. Rozsiahla judikatúra Najvyššieho súdu Slovenskej republiky je dostatočným interpretačným pravidlom, ktoré ju neposunie iným smerom. Aj bez lekárskej správy (vyjadrenia) môžu byť slnené podmienky pre odročenie pojednávania. 

Odseky 2 a 3 preto navrhujeme vypustiť. 
 	O 	N 	Viaceré podnety zo súdov, ako aj ďalšie zaslané podnety poukazujú na potrebu explicitného zákonného riešenia. Zastávame názor, že v tomto prípade judikatúra nie je dostatočným inžerpretačným pravidlom. 
 	
NS SR 	Kčl. I bodu 18 ( § 126 ods. 4 ) 
Zavedenie navrhovaného odseku je v rozpore so zásadou ústnosti, ktorá je základnou zásadou civilného procesu. Výsluch svedka je dôkazným prostriedkom, pri ktorom súd musí prihliadať aj na to, ako svedok pôsobí pred súdom osobným vystupovaním. Je to dôležité pre hodnotenie jeho hodnovernosti. Z písomného vyjadrenia súd tento poznatok nezíska. Navrhovaná zmena je v rozpore teoreticko – právnymi a právno – aplikačními zásadami, na ktorých je budované rozlišovanie dôkazných prostriedkov. Už potom nepôjde o výsluch svedka, ale o listinný dôkaz. Tieto zásadné rozdiely predkladateľovi zrejme nie sú dostatočne známe. Navyše dôvodová správa k tomuto ustanoveniu absentuje. 

Bod 18 preto navrhujeme vypustiť. 
 	O 	A 	Bod 18 bol vypustený. 	
NS SR 	K čl. I bodu 19 (§ 138 ods. 6) 
Nie je zákonný dôvod na doručovanie uznesenia o rozhodnutí o oslobodení účastníka od súdnych poplatkov inému účastníkovi, než žiadateľovi. Doručovanie všetkým účastníkom (tzn. aj v prípadoch, kde ich je väčší počet) spôsobí predĺženie konania, čo je v priamom rozpore s cieľom zamýšľanej novely. Z takejto úpravy vyvstanú ďalšie interpretačné otázky ako napr. subjektívna prípustnosť opravného prostriedku. Navyše odôvodnenie navrhovanej zmeny v dôvodovej správe k tomuto ustanoveniu, opäť, absentuje. 

§ 138 ods. 6 navrhujeme vypustiť. 
 	O 	A 	ustanovenie bolo preformulované. 	
NS SR 	K čl. I bodu 20 ( § 139 ods. 2 ) 
Navrhovaná úprava neupravuje začiatok plynutia lehoty na vydanie rozhodnutia. Odkaz na § 127 ods. 1 nie je dostačujúci. Pre rozhodnutie o odmene znalca nepostačuje, aby znalec doručil písomný posudok do podateľne súdu, musí sa s ním oboznámiť súd, účastníci konania, musí byť vykonaný dôkaz na pojednávaní – výsluchom znalca, nepočíta sa s možnosťou nariadenia doplnenia neúplného znaleckého posudku, príp. opravy chybného znaleckého posudku, ktoré majú tiež (často nezanedbateľný) vplyv na dĺžku konania. 

V tomto smere „nehovorí“ viac ani dôvodová správa, pretože určenie začiatku plynutia lehoty od vykonania dôkazu, je prejavom skôr nepochopenia dôkazu znalcom a spôsobu akým sa tento dôkaz v civilnom konaní vykonáva. 

Bod 20 preto navrhujeme vypustiť. 
 	O 	A 	 	
NS SR 	K čl. I bodu 21 (§ 147 ods. 3 a 4) 
Navrhovaná úprav zavádza peňažnú sankciu za odročenie pojednávania na základe žiadosti účastníka konania. Navyše táto sankcia má pripadnúť nie štátu (čo by veľmi teoreticky mohlo byť určitým druhom poriadkového opatrenia, aj keď pre existenciu § 53 skôr nadbytočného), ale účastníkovi konania. Čo je už na hranici ústavnosti, obzvlášť s ohľadom na to, že z pohľadu súdu pôjde o dôležitý záujem (keďže pojednávanie odročí). Navrhovaná úprava však porušuje zásadu rovnosti účastníkov, priznáva benefit druhej strane, bez akéhokoľvek hmotnoprávneho podkladu. Predkladateľ si „asi“ neuvedomuje, že každý účastník konania, vystupujúci ako protistrana, má v tomto prípade na základe žiadosti právo na náhradu v navrhovanej výške, úprava totiž nepočíta z rozdelením tejto sumy medzi žiadateľov. To znamená, že peňažná sankcia v sumáre môže v niektorých prípadoch byť vyššia ako hodnota sporu. Okrem toho pre súd to bude znamenať navýšenie procesných úkonov a procesných rozhodnutí. Ide teda zase o návrh, ktorý je v rozpore s cieľom navrhovanej úpravy. 

§ 147 ods. 3 a 4 preto navrhujeme vypustiť. 
 	O 	ČA 	ustanovenie bolo preformulované 	
NS SR 	K čl. I bodu 25 (§ 166 ods. 3) 
Navrhovaná zmena zavádza lehotu na rozhodnutie o návrhu na doplnenie rozhodnutia, nezohľadňuje však rozhodnutia vo forme rozsudku. Táto procesná forma rozhodnutia totiž vyžaduje v zákonom ustanovených prípadoch nariadenie pojednávania. V tomto prípade by dodržanie ustanovenej lehoty 30 dní nemuselo byť reálne (možné). 

Navrhujeme vypustiť. 

 	O 	N 	Ide o reparáciu pochybenia súdu. Zastávame názor, že 30 dní je pre súd dostatočný čas.  	
NS SR 	K čl. I bodu 31 (§ 214 ods. 1 písm. b)) 
Navrhuje sa rozšíriť okruh vecí, v ktorých odvolací súd musí obligatórne nariadiť pojednávanie, a to v konaniach vo veciach porušenia zásady rovnakého zaobchádzania. 
Nie je zrejmý dôvod, pre ktorý sa navrhuje táto zmena. Ani dôvodová správa neposkytuje na túto otázku žiadnu odpoveď. V praxi sa nevyskytli problémy v tejto súvislosti a navyše pokiaľ by si to vyžadoval záujem verejnosti, existujúca právna úprava umožňuje pojednávanie odvolacieho súdu vždy, bez ohľadu na predmet konania. Rozširovanie prípadov, kedy je obligatórne upravené pojednávanie odvolacieho súdu je kazuistikou, ktorá je nežiaducim prvkom v kontinentálnom právnom systéme. Súčasne je v rozpore s cieľom, ktorý zamýšľaná novela má splniť a môže spomaliť konanie. 

§ 214 ods. 1 písm. b) preto navrhujeme vypustiť. 
 	O 	N 	S argumentáciu o spomalení konania nemožno súhlasiť. Uvedená agenda predstavuje počtom málo vecí v aplikačnej praxi. Preto nie je dôvod na to, aby nariadenie pojednávania v týchto špecifických ojedinelých veciach spomalilo konanie.  	
NS SR 	K čl. I bodom 34 a 35 (§ 238 ods. 4, § 243f ods. 2) 
Navrhuje sa obmedziť prípustnosť dovolania a mimoriadneho dovolania vo veciach vrátenia dieťaťa, ktoré bolo neoprávnene premiestnené alebo zadržané. Dôvodová správa k uvedeným ustanoveniam len konštatuje potrebu rýchleho riešenia týchto vecí, „bez zbytočného predlžovania“, avšak v ničom nevysvetľuje, prečo a z akých dôvodov sa doterajšia právna úprava považuje za nevhodnú alebo vývojom prekonanú. Účelnosť navrhovanej úpravy teda nie je ničím odôvodnená a nemožno, podobne ako v prípade mnohých iných navrhovaných, posúdiť jej opodstatnenosť. 

Navyše, rozhodovaciu činnosť Najvyššieho súdu Slovenskej republiky ako dovolacieho súdu pomenovať ako zbytočné predlžovanie je minimálne prejavom nepochopenia podstaty a významu mimoriadnych opravných prostriedkov v civilnom procese. 

Najvyšší súd Slovenskej republiky zo svojej rozhodovacej praxe v týchto veciach vyvodzuje, že prípadov, kedy je skutkový stav zistený na súdoch nižších stupňov tak, že dovolaciemu súdu umožňuje bezproblémové posudzovanie správnosti právnych záverov súdov nižších stupňov, je relatívne málo. Materiál neobsahuje analýzu z tohto pohľadu, preto aj z tohto dôvodu je navrhovaná reštrikcia neprijateľná. Predkladateľ tiež nezohľadnil zásadný princíp, na ktorom je budovaná prípustnosť (neprípustnosť) dovolania (mimoriadneho dovolania). 

Z dovolacieho prieskumu podľa účinného ustanovenia § 238 ods. 4 nie sú vylúčené najzávažnejšie otázky vzťahu medzi rodičmi a deťmi. Navrhovaná úprava je v rozpore s týmto princípom. Odkaz na medzinárodné dokumenty je nenáležitý, pretože zo žiadneho z nich nevyplýva vylúčenie mimoriadnych opravných prostriedkov. Práve naopak, prikročenie k navrhovanej úprave môže znamenať potenciálne sankcie voči Slovenskej republike. Nesprávne rozhodnutie odvolacieho súdu ako súdu konečného založí nenapraviteľné alebo ťažko napraviteľné následky voči maloletým, ktorých záujem je bezvýhradne prioritný aj podľa medzinárodných dokumentov. 

Doterajšiu právnu úpravu považujeme za úplne postačujúcu, ktorá v praxi nevyvoláva problémy. Odklon od existujúcej právnej úpravy musí byť odôvodnený, nie samoúčelný. 

Navrhujeme vypustiť § 238 ods. 4 a § 243f ods. 2 . 
 	O 	A 	body 34 a 35 boli vypustené z nvárhu zákona. 	
NS SR 	K čl. I bodu 40 (§ 273 ods. 2) 
Nepovažujeme za prijateľné, aby súd vstupoval do poskytovania sociálnych dávok, čo i len signalizačnou formou. Sociálne dávky sú prísne zákonom účelovo určené v prospech maloletého dieťa. Spájať ich výplatu s inými právami a povinnosťami (aj keď závažného charakteru) nie je vhodným riešením. Skúsenosti s ukladaním pokút (čo sa v konečnom dôsledku dotkne tiež maloletých) sú negatívne. Navrhované riešenie by navyše zaťažilo ešte aj správny orgán - poskytovateľa dávok. 

V § 273 preto navrhujeme vypustiť odsek 2. 
 	O 	N 	Ide o koncepčnú otázku. Ustanovenie je v súlade s novou koncepciu, z ktorej výchadza úprava výkonu rozhodnutia vo veciach maloletých detí. 	
NS SR 	K čl. I bodu 17 
1. V súdnej praxi sú súdy často konfrontované so situáciou, v ktorej účastníci konania takmer bezprostredne pred začatím nariadeného ústneho pojednávania, elektronickými prostriedkami, najčastejšie prostredníctvom faxových správ ospravedlňujú svoju neúčasť a zároveň v zmysle § 101 ods.2 O.s.p. žiadajú o odročenie vytýčeného pojednávania. Tieto žiadosti, neraz neobsahujú žiadne dôkazy preukazujúce tvrdenia v nich uvedené, preto navrhujeme, aby v navrhovanej zmene bolo explicitne uvedené, že účastník konania navrhujúci odročenie pojednávania, nesie aj dôkazné bremeno o existencii dôležitých dôvodov pre odročenie pojednávania, ktoré musí uniesť najneskôr do okamihu, kedy malo začať nariadené súdne pojednávanie. V záujme zaistenia predvídateľnosti postupu súdu v prípadoch rozhodovania o návrhoch na odročenie pojednávania, navrhujeme zaviesť poučovaciu povinnosť súdu o náležitostiach takýchto návrhov, dôkaznom bremene účastníkov a následkoch nedodržania zákonom predpísaných náležitostí. Považujeme za vhodné, aby táto poučovacia povinnosť sa realizovala na počiatku súdnych konaní a to v rámci prípravy prvého pojednávania. 

2. Navrhovanému zneniu zavádzajúcemu okrem iného nový inštitút návrhu na odročenie konania vytýkame, že navrhovaná dikcia ustanovenia § 119 O.s.p., napriek tomu, že zavádza inštitút návrhu, ktorý je účastník konania oprávnený podať sa ale nevysporadúva s otázkou, ako má súd o takomto návrhu (nie žiadosti) rozhodnúť a to či samostatným uznesením a návrhu prípadne vyhovieť alebo ho zamietnuť, odmietnuť, alebo bez vydania samostatného rozhodnutia o návrhu, má súd zrušiť vytýčený termín pojednávania alebo na neopodstatnený, oneskorene podaný alebo dôkazmi nepodložený návrh bez vydania rozhodnutia neprihliadať. Zastávame názor, že vzhľadom na to, že tento nový inštitút v navrhovanej podobe je koncipovaný ako návrhový inštitút, ktorý účastník je oprávnený podať, tak o návrhu ako takom by malo byť aj samostatným rozhodnutím súdom rozhodnuté, s čím vyvstáva aj ďalšia súvisiaca otázka a to nielen otázka v akej forme a s akým výrokom majú súdy rozhodnúť, ale aj otázka prípadných opravných prostriedkov a ich prípustnosti, ktorá nie je v súvislosti s návrhom na odročenie pojednávania v navrhovanom znení riešená. 

 	O 	ČA 	v ustanovení boli vykonané zmeny.  	
NS SR 	K vymedzeniu povahy lehôt ako nástrojov na urýchlenie konania 
V súvislosti s navrhovanými zmenami a prostriedkami sledujúcimi urýchlenie konania – lehotami na vydanie procesných rozhodnutí, navrhujeme doplniť bližšiu charakteristiku povahy týchto lehôt,žei sa jedná o lehoty majúce charakter poriadkových lehôt, ktorých nedodržanie nemá samo o sebe priamy dopad na vecnú správnosť príslušných procesných rozhodnutí alebo vecnú správnosť rozhodnutí vo veci samej. 
 	O 	A 	v § 58a boli vykonané zmeny.  	
GP SR 	K bodu 6 
Nie je zrejmé, čo presne znamená výraz v navrhovanom § 77a ods. 2 „uplynulo 30 dní od vykonateľnosti cudzieho rozhodnutia“. 

Predkladateľ chcel zrejme naviazať na inštitúty uvedené v Nariadení Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2001 o právomoci a uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (ďalej len „Brusel I“), čo vyplýva aj z dôvodovej správy k bodu 6 návrhu zákona1). 

Z predloženého návrhu zákona je sporné, či výraz „uplynulo 30 dní od vykonateľnosti cudzieho rozhodnutia“ znamená 
- 30 dní odo dňa, kedy bolo cudzie rozhodnutie vyhlásené za vykonateľné v zmysle Nariadenia Brusel I (t.j. odo dňa vydania rozhodnutia slovenského súdu o vyhlásení vykonateľnosti cudzieho rozhodnutia, bez ohľadu na doručenie rozhodnutia slovenského súdu povinnému a bez ohľadu na skutočnosť, že toto rozhodnutie možno napadnúť opravným prostriedkom), 
- 30 dní odo dňa, kedy sa slovenské rozhodnutie o vyhlásení vykonateľnosti cudzieho rozhodnutia stalo právoplatné. 

Z dôvodovej správy vyplýva, že predkladateľ má za to, že predbežné opatrenie má „pokryť“ obdobie až do právoplatnosti slovenského rozhodnutia o vyhlásení vykonateľnosti cudzieho rozhodnutia. Predkladateľ považuje predbežné opatrenie za inštitút „ochranného opatrenia“ uvedený v článku 43 ods. 2 a 3 Nariadenia Brusel I2). 

S takýmto tvrdením nemožno súhlasiť. 

V zmysle článku 38 Nariadenia Brusel I3) sa rozhodnutie vydané a vykonateľné v jednom zmluvnom štáte vykoná v druhom zmluvnom štáte potom, čo bolo v druhom zmluvnom štáte vyhlásené za vykonateľné na návrh oprávneného. Súd v štáte výkonu neskúma z úradnej povinnosti materiálne predpoklady vykonateľnosti, ale iba formálne predpoklady vykonateľnosti. Súd neskúma, či sú dané tzv. „materiálne dôvody“ neuznania cudzieho rozhodnutia uvedené v článkoch 34 a 35 Nariadenia. Súd štátu výkonu teda preskúma exekučný titul iba po formálnej stránke a rozhodne o vyhlásení o vykonateľnosti bez toho, aby návrh veriteľa doručoval dlžníkovi. 

Po vydaní rozhodnutia o vyhlásení cudzieho rozhodnutia za vykonateľné 
- na jednej strane, má dlžník možnosť začať procesnú obranu proti vyhláseniu rozhodnutia za vykonateľné, a to podaním opravného prostriedku, 
- na druhej strane, veriteľ má právo, aby sa pristúpilo k blokáciám majetku dlžníka. K samotnému speňaženiu majetku dlžníka však nemožno pristúpiť dovtedy, pokiaľ nie je rozhodnuté o opravnom prostriedku dlžníka, respektíve, pokiaľ neuplynula lehota na podanie opravného prostriedku. 

Dlžník sa môže proti vyhláseniu rozhodnutia za vykonateľné brániť tým, že nie sú splnené materiálne predpoklady vykonateľnosti, ktoré sú expressis verbis špecifikované v článkoch 34 a 35 Nariadenia (napríklad rozpor rozhodnutia s verejným poriadkom, nezlučiteľnosť pre prekážku rei judicatae a iné). Z procesného hľadiska uplatňuje dlžník túto obranu tým, že podá opravný prostriedok. Nariadenie Brusel I ukladá, že tento opravný prostriedok bude prejednaný podľa predpisov upravujúcich sporové konanie. 

Slovenský preklad Nariadenia Brusel I označuje uvedenú formu procesnej obrany ako odvolanie. Z jednotlivých jazykových znení Nariadenia však vyplýva, že procesná obrana sa označuje všeobecnejším pojmom opravný prostriedok.4) Táto nepresnosť nastala zrejme tým, že prekladateľ pracoval iba s anglickým textom Nariadenia bez porovnania ostatných pôvodných jazykových verzií. V angličtine výraz „appeal“ zahŕňa odvolanie, ako aj opravný prostriedok. Zdôrazňujeme to preto, že v zmysle Nariadenia Brusel I je irelevantné, ako bude v domácom práve označený opravný prostriedok procesnej obrany dlžníka proti vyhláseniu o vykonateľnosti. Z pohľadu Nariadenia je úplne jedno, či to bude odvolanie alebo námietky dlžníka proti exekúcii. Dôležité je ale to, aby sa o tomto opravnom prostriedku konalo podľa predpisov o sporovom konaní.5) 

Ihneď po vyhlásení rozhodnutia za vykonateľné má veriteľ právo, aby sa pristúpilo k blokáciám majetku dlžníka. Uvedené vyplýva z ustanovení článku 47 ods. 2 a 3 Nariadenia6), podľa ktorých „vyhlásenie vykonateľnosti je spojené s oprávnením vydať akékoľvek ochranné opatrenie. Počas odvolacej lehoty proti vyhláseniu vykonateľnosti a do rozhodnutia o odvolaní sa nesmú prijať žiadne opatrenia smerujúce k výkonu, okrem ochranných opatrení týkajúcich sa majetku účastníka, proti ktorému sa žiada o výkon.“. Slovenský preklad uvedeného ustanovenia je málo zrozumiteľný, a to z dôvodu použitého výrazu „ochranné opatrenie“. Obsah tohto výrazu v práve Európskej únie je úplne zrejmý v iných jazykových verziách. Najmarkantnejšie je vo francúzskej verzii, kde je použitý výraz „mesures conservatoires“, doslovne konzervačné opatrenia. Tento výraz vo francúzskom práve zodpovedá presnému procesnému inštitútu. Tieto opatrenia zriadi na konkrétnom majetku dlžníka súdny exekútor, ich následkom je zákaz dispozície dlžníka s majetkom a získanie poradia veriteľa pri budúcom speňažení majetku. Príkladom takéhoto opatrenia môže byť blokácia prostriedkov na účte povinného alebo spísanie hnuteľnej veci povinného. V nemeckom texte je použitý výraz „Maßnahmen zur Sicherung“, teda opatrenia smerujúce k zriadeniu zábezpeky. V nemeckom práve má tento výraz obsahové prepojenie na proces núteného výkonu rozhodnutia, keďže výkon rozhodnutia spočíva v zriadení zábezpeky na majetku dlžníka a následne v speňažení tejto zábezpeky. Výraz ochranné opatrenia použitý v slovenskom preklade je preto potrebné chápať ako „blokačné opatrenia“, teda ako úkony exekučnej činnosti smerujúce k začatiu exekúcie postihnutím konkrétneho majetku dlžníka. V žiadnom prípade však nemožno výraz ochranné opatrenia stotožniť so slovenským inštitútom predbežného opatrenia. Predbežné opatrenie nie je spôsobilé zriadiť zábezpeku na majetku dlžníka, nechráni totiž veriteľa pred ostatnými veriteľmi dlžníka. Predbežným opatrením veriteľ nezískava poradie na majetku dlžníka. 

Ďalším nedostatkom slovenského prekladu ustanovení článku 47 ods. 2 a 3 Nariadenia Brusel I, ktorý ich činí takmer nezrozumiteľným, sú slovné spojenia „... nesmú sa prijať žiadne opatrenia smerujúce k výkonu ... “. Správny preklad je tento: „Vyhlásenie vykonateľnosti je spojené s oprávnením vykonať procesné úkony, ktoré majú blokačný charakter (ods. 2). Počas lehoty na podanie opravného prostriedku proti vyhláseniu vykonateľnosti a do rozhodnutia o opravnom prostriedku možno pri nútenom výkone pristúpiť iba k takým opatreniam, ktoré spôsobujú blokáciu majetku účastníka, proti ktorému sa žiada o nútený výkon (ods. 3).“. 

Z doteraz uvedeného vyplýva, že priama aplikácia právnych noriem Nariadenia Brusel I musí byť v jednotlivých členských štátoch vykonaná tak, aby mal veriteľ možnosť vykonať na majetku dlžníka opatrenie, nazývajme ho blokačné, konzervačné, alebo smerujúce k zriadeniu zabezpečenia pohľadávky, a to ihneď potom, čo súd na jeho návrh deklaruje vykonateľnosť cudzieho rozhodnutia. So speňažením takto zabezpečeného majetku dlžníka je potrebné počkať do rozhodnutia súdu o opravnom prostriedku dlžníka proti vyhláseniu vykonateľnosti. Takýmto opatrením môže byť za súčasného právneho stavu v Slovenskej republike jedine úkon súdneho exekútora, ktorým sa zakazuje povinnému dispozícia s majetkom a ktorým oprávnený získava poradie pri budúcom speňažení blokovaného majetku (príkaz na začatie exekúcie, súpis vecí a podobne). Stručne uvedieme príklady aplikácie z niekoľkých štátov Európskej únie, konkrétne Česká republika, Rakúsko, Spolková republika Nemecko a Francúzsko. 

Česká republika: 
Súčasne s návrhom na vyhlásenie vykonateľnosti môže veriteľ podať aj návrh na nariadenie súdneho výkonu rozhodnutia alebo exekúcie. Súd potom rozhodne jedným uznesením o oboch návrhoch samostatnými výrokmi. Napríklad, súd jedným uznesením nariadi exekúciu a vyhlási cudzie rozhodnutie za vykonateľné. Výrok o nariadení exekúcie však nemôže nadobudnúť právoplatnosť skôr ako výrok o vyhlásení vykonateľnosti. Lehota, ktorá je podľa nariadenia Brusel I prípustná na podanie opravného prostriedku proti vyhláseniu vykonateľnosti, je zároveň lehotou na podanie odvolania proti nariadeniu exekúcie. V čase od vydania uznesenia o nariadení exekúcie do nadobudnutia jeho právoplatnosti môže súdny exekútor majetok povinného zablokovať, nemôže ho však speňažiť.7) 

Rakúsko: 
Rakúske právo výslovne ustanovuje, že veriteľ s exekučným titulom v režime Nariadenia Brusel I môže súčasne podať návrh na vyhlásenie vykonateľnosti a návrh na povolenie exekúcie (§ 84a Rakúskeho Exekučného poriadku).8) Súd je povinný rozhodnúť o oboch návrhoch naraz. Súd však po povolení exekúcie nesmie vykonať úkon, ktorým sa speňaží majetok dlžníka, a to dovtedy, kým rozhodnutie o vyhlásení vykonateľnosti nenadobudne právoplatnosť. Do nadobudnutia právoplatnosti rozhodnutia o vykonateľnosti sa v rámci exekúcie vykonávajú iba úkony zabezpečovacie. 

Spolková republika Nemecko: 
V Spolkovej republike Nemecko sú tieto otázky upravené samostatným zákonom s názvom „Zákon na vykonanie medzištátnych zmlúv a na prevedenie nariadení a dohôd Európskeho spoločenstva v oblasti uznania a výkonu v civilných a obchodných veciach z 19. februára 2001.“9) Tento zákon upravuje procesný postup týkajúci sa (okrem iného) cudzích exekučných titulov v režime Nariadenia Brusel I. 

Výkon cudzieho exekučného titulu sa pripúšťa, ak je cudzí exekučný titul opatrený doložkou vykonateľnosti na návrh oprávneného. Súd o návrhu oprávneného rozhodne bez vypočutia dlžníka uznesením. Ak súd návrhu vyhovie10), v uznesení uvedie, že cudzí exekučný titul sa má opatriť doložkou vykonateľnosti. Vo výroku uznesenia uvedie v nemeckom jazyku povinnosť, ktorá sa má vykonať. V odôvodnení uznesenia postačí poukázať na Nariadenie Brusel I a na doklady predložené oprávneným. 

Na základe uvedeného uznesenia súd vyznačí na cudzom exekučnom titule doložku vykonateľnosti.11) Doložku vyznačí priamo na exekučnom titule alebo na prílohe pevne spojenej s exekučným titulom. V doložke vykonateľnosti výslovne uvedie, že nútený výkon nesmie prekročiť opatrenia smerujúce k zriadeniu zábezpeky dovtedy, kým veriteľ nepredloží potvrdenie súdu alebo dôkaz o tom, že nútený výkon sa môže previesť neobmedzene. Ide teda o predloženie potvrdenia o tom, že dlžník proti rozhodnutiu súdu o doložke vykonateľnosti nepodal opravný prostriedok alebo o tom, že opravný prostriedok dlžníka bol zamietnutý. 

Veriteľ môže podať návrh na nútený výkon ihneď po získaní doložky vykonateľnosti (čo je v zmysle Nariadenia vyhlásenie vykonateľnosti), avšak majetok dlžníka nebude speňažený (bude iba zabezpečený, zablokovaný) až do rozhodnutia o opravnom prostriedku dlžníka proti vyhláseniu vykonateľnosti. 

Francúzsko: 
Francúzske právo rozlišuje medzi dvoma relatívne samostatnými procesnými postupmi: 
- nútený výkon rozhodnutia (exécution forcée) – ide o exekúciu vo vlastnom slova zmysle, v prípade rozhodnutia ukladajúceho povinnosť zaplatiť určitú sumu ide o speňaženie majetku dlžníka (súdny exekútor postihne určitý majetok dlžníka, dlžník tým stratí dispozičné oprávnenie k majetku, dlžník sa môže v zákonnej lehote domáhať, že postihnutie majetku je neplatné, po uplynutí tejto lehoty alebo po zamietnutí žaloby exekútor dlžníkov majetok speňaží), 
- zriadenie blokácií na majetku dlžníka (exécution conservatoire) – ide o zriadenie blokácií na konkrétnom majetku dlžníka tak, aby tento majetok mohol byť speňažený potom, čo veriteľ získa voči dlžníkovi vykonateľný exekučný titul. Pri tomto postupe sa vykonávajú tzv. blokačné, respektíve konzervačné opatrenia (mesures conservatoires). 

Exécution conservatoire nie je možné porovnať so žiadnym slovenským inštitútom v plnom rozsahu, teda ani s inštitútom exekučného záložného práva, ani s inštitútom predbežného opatrenia zakazujúceho dispozíciu s majetkom. Vysvetlenie možno podať na konkrétnych príkladoch: 1) Veriteľ má voči dlžníkovi pohľadávku, nemá však exekučný titul. Súd môže na základe žiadosti veriteľa rozhodnúť, že povoľuje zriadenie blokácií na majetku dlžníka. Veriteľ následne požiada súdneho exekútora o zriadenie blokácií. Napríklad, súdny exekútor zablokuje sumu zodpovedajúcu pohľadávke veriteľa na účte dlžníka v banke. 2) Veriteľ má voči dlžníkovi pohľadávku, ktorú žaloval a prvostupňový súd žalobe vyhovel. Z dôvodu odvolania dlžníka rozsudok ešte nie je vykonateľný. Na základe zatiaľ nevykonateľného rozsudku súdu prvého stupňa môže veriteľ požiadať súdneho exekútora, aby zriadil blokácie na majetku dlžníka. Napríklad, súdny exekútor zablokuje sumu zodpovedajúcu pohľadávke veriteľa na účte dlžníka v banke. Ak potom v prípadoch 1) a 2) veriteľ získa vykonateľný exekučný titul, súdny exekútor vykoná speňaženie blokovaného majetku, teda „exécution conservatoire“ sa zmení na „exécution forcée“. 

V porovnaní s inštitútom nášho predbežného opatrenia je zrejmé, že francúzsky systém umožňuje, aby bol veriteľ uspokojený zo zablokovaného majetku. Naopak, slovenské predbežné opatrenie nezabezpečuje pre veriteľa poradie uspokojenia vo vzťahu k ostatným vymáhajúcim veriteľom. Inštitút slovenského exekučného záložného práva zasa nie je s francúzskou úpravou porovnateľný z dôvodu, že exekučné záložné právo slúži výlučne na zabezpečenie už vykonateľnej pohľadávky. 

Na francúzskej právnej úprave je zreteľné, že text Nariadenia Brusel I, respektíve text jeho predchodcu (Bruselského dohovoru), azda najviac vychádzal z procesného systému Francúzska. 

Postup pri výkone cudzích rozhodnutí v režime Nariadenia Brusel I je vo Francúzku takýto. Veriteľ podá návrh na súd na vyhlásenie rozhodnutia za vykonateľné. Súd vyhlási vykonateľnosť bez upovedomenia dlžníka. Na základe vyhlásenia vykonateľnosti môže veriteľ podať návrh, aby súdny exekútor vykonal „exécution conservatoire“, teda aby zriadil tzv. konzervačné opatrenia na majetku dlžníka (mesures conservatoires). Zablokovaný majetok môže byť speňažený až potom, čo veriteľ preukáže, že dlžník nepodal opravný prostriedok proti vyhláseniu vykonateľnosti, alebo potom, čo bol opravný prostriedok dlžníka súdom zamietnutý. 

Z právnych úprav štátov, na ktoré sme poukázali vyplýva, že všetky umožňujú, aby veriteľ dosiahol prostredníctvom exekúcie blokáciu majetku dlžníka už počas konania o opravnom prostriedku dlžníka proti vyhláseniu vykonateľnosti. Avšak, Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky prezentuje nesprávny právny názor12), ktorý takýto výklad nepripúšťa. Predložený návrh novely Občianskeho súdneho poriadku je len pokračovaním v nesprávnej interpretácii Nariadenia Brusel I. 

Za správny výklad pri postupe podľa Nariadenia Brusel I v Slovenskej republike (de lega lata) považujeme tento. Veriteľ s cudzím exekučným titulom v režime Nariadenia Brusel I môže podať návrh na vykonanie exekúcie súčasne s návrhom na vyhlásenie rozhodnutia za vykonateľné (môže, ale nemusí). Miestne príslušný exekučný súd je zároveň miestne a vecne príslušným súdom na konanie o návrhu na vyhlásenie cudzieho rozhodnutia za vykonateľné.13) Oba návrhy môže veriteľ podať prostredníctvom súdneho exekútora. Oba návrhy môžu byť obsahom jednej listiny. Potom čo súdny exekútor doručí exekučnému súdu žiadosť o vydanie poverenia spolu s návrhom oprávneného na vyhlásenie vykonateľnosti, exekučný súd vyhlási cudzie rozhodnutie za vykonateľné a súčasne vydá poverenie na vykonanie exekúcie. Pokiaľ ide o formu, vyhlásenie vykonateľnosti môže byť obsahom poverenia na vykonanie exekúcie. Rovnako je možné, aby súd vydal dve samostatné listiny, teda poverenie a uznesenie o vyhlásení vykonateľnosti.14) Z praktického hľadiska je ale vhodné, aby exekučný súd rozhodol jedným uznesením, ktorého obsahom je výrok o vyhlásení vykonateľnosti, výrok o poverení exekútora na vykonanie exekúcie, výrok o poverení súdneho exekútora doručením tohto uznesenia povinnému15) a poučenie, že proti výroku o vyhlásení vykonateľnosti je prípustný opravný prostriedok v zmysle Nariadenia Brusel I. Súdny exekútor potom takéto uznesenie doručí povinnému súčasne s upovedomením o začatí exekúcie. Súdny exekútor môže začať vykonávať exekúciu, nemôže však vydať exekučný príkaz skôr, ako súd rozhodne o prípadných námietkach povinného proti exekúcii, ako aj o prípadnej obrane povinného proti vyhláseniu vykonateľnosti, respektíve skôr ako povinnému uplynú procesné lehoty na podanie týchto procesných obrán. Takýto výklad je plne v súlade s článkom 47 Nariadenia, teda rešpektuje to, že do rozhodnutia o opravnom prostriedku dlžníka sa na majetku dlžníka vykonajú iba blokačné opatrenia, nemožno však pristúpiť k speňaženiu dlžníkovho majetku. 

Za problém vo výklade považujeme otázku, či o opravnom prostriedku dlžníka proti vyhláseniu vykonateľnosti rozhoduje exekučný súd alebo krajský súd v postavení odvolacieho súdu. Obe alternatívy by spĺňali požiadavky Nariadenia. Pri výklade je ale potrebné vziať do úvahy, že súd, ktorý rozhoduje o opravnom prostriedku proti vyhláseniu vykonateľnosti, ako aj ďalší opravný prostriedok, sú špecifikované v prílohách III a IV Nariadenia. Údaje v týchto prílohách týkajúce sa Slovenskej republiky boli po jej vstupe do Európskej únie dvakrát zmenené.16) 

V súlade s publikáciou v úradnom vestníku Európskej únie, v čase od 1. mája 2004 do 17. novembra 2004 bolo Nariadenie Brusel I účinné v znení, že opravným prostriedkom proti rozhodnutiu o vyhlásení vykonateľnosti je na Slovensku „odvolanie na krajský súd alebo námietka na okresný súd v prípade exekúcie na príkaz exekútora", a opravným prostriedkom proti rozhodnutiu o opravnom prostriedku je, citujem „v prípade exekúcie na príkaz exekútora odvolanie na krajský súd.". 

V čase od 17. novembra 2004 do 8. apríla 2009 bolo Nariadenie Brusel I účinné v znení, že opravný prostriedok proti rozhodnutiu o vyhlásení vykonateľnosti sa podáva na Slovensku na okresný súd, a že ďalší opravný prostriedok sa podáva tiež na okresný súd. Táto verzia teda vôbec neoznačovala, o aký ďalší opravný prostriedok sa jedná, uvádzala iba to, na akom súde sa má podať. 

Súčasné znenie Nariadenia účinné od 8. apríla 2009 hovorí, že opravný prostriedok proti rozhodnutiu o vyhlásení vykonateľnosti sa podáva na Slovensku „na odvolací súd prostredníctvom okresného súdu, proti rozhodnutiu ktorého odvolanie smeruje“. Rozhodnutie odvolacieho súdu možno - v zmysle prílohy IV Nariadenia - napadnúť len „dovolaním“. 

Z uvedených znení Nariadenia vyplýva, že pred 8. aprílom 2009 bol prijateľný výklad, že obrana povinného proti vyhláseniu vykonateľnosti sa prejednala podobným procesným postupom ako námietky povinného proti exekúcii. O opravnom prostriedku povinného proti vykonateľnosti mal rozhodovať exekučný súd (teda okresný súd) s tým, že proti jeho rozhodnutiu bolo prípustné odvolanie. Nakoľko odvolanie sa na Slovensku podáva na súde prvého stupňa, je tento výklad plne v súlade so znením príloh Nariadenia pred 8. aprílom 2009, ktoré uvádza pri oboch opravných prostriedkoch odkaz iba na okresný súd. 

Od 8. apríla 2009 z príloh III a IV Nariadenia vyplýva, že o opravnom prostriedku proti vyhláseniu vykonateľnosti rozhoduje na Slovensku odvolací súd a že jeho rozhodnutie možno napadnúť iba dovolaním. Situácia sa teda procesne skomplikovala, ak vezmeme do úvahy prípady, kedy dlžník podá aj námietky proti exekúcii aj opravný prostriedok proti vyhláseniu vykonateľnosti. Pre súdneho exekútora však jednoznačne vyplýva povinnosť, mať pred vydaním exekučného príkazu za preukázané, že o opravnom prostriedku povinného proti vyhláseniu vykonateľnosti už bolo rozhodnuté. Respektíve, súdny exekútor musí mať za preukázané, že povinný takýto opravný prostriedok na súde nepodal. 

Z uvedeného vyplýva, že slovenský právny poriadok nevytvára vhodný podklad na bezproblémovú priamu aplikáciu Nariadenia Brusel I. Hoci právne normy Nariadenia sú aplikovateľné priamo, domáce právo členského štátu je dôležité pre správnu implementáciu, nakoľko medzi oboma právnymi systémami (domáce právo – právo EÚ) musí existovať logická väzba. To platí osobitne pre normy upravujúce procesný postup. Ak logická väzba neexistuje, vznikajú výkladové problémy, často prekonateľné až veľmi „odvážnou interpretáciou“. Bolo by preto vhodné, aby zákonodarca výslovne upravil procesný postup pri výkone cudzích rozhodnutí v režime Nariadenia Brusel I. Najmä by bolo vhodné, aby zákon výslovne uvádzal, že s návrhom na vyhlásenie vykonateľnosti možno podať návrh na vykonanie exekúcie, aby bližšie upravil konanie o opravných prostriedkoch dlžníka proti vyhláseniu vykonateľnosti a aby výslovne ustanovil, že v štádiu obrany dlžníka proti vykonateľnosti exekučného titulu možno viesť exekúciu, avšak s tým obmedzením, že dočasne nie je možné vydať exekučný príkaz. 

Za jednoznačne nevhodné považujeme, aby zákonodarca v súčasnosti zaviedol inštitút predbežného opatrenia (ako to navrhuje predkladateľ), ktorý by malo slúžiť na blokáciu majetku dlžníka na obdobie od vydania rozhodnutia slovenského súdu o vyhlásení vykonateľnosti cudzieho rozhodnutia do momentu právoplatnosti tohto rozhodnutia slovenského súdu. Na tento účel nemá slúžiť predbežné opatrenie, ale blokačný úkon súdneho exekútora (príkaz na začatie exekúcie, súpis vecí). 

Poznámky pod čiarou 

1) Dôvodová správa k bodu 6 návrhu zákona: „Úprava je reakciou na Nariadenie Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2001 o právomoci a uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach, ktoré počíta s možnosťou prijatia predbežného opatrenia po vydaní rozhodnutia vo veci samej. Efektívnosť výkonu rozhodnutia vydaného v inom štáte EÚ vyžaduje, aby bolo možné vydať predbežné opatrenie v štádiu po podaní návrhu na vyhlásenie vykonateľnosti cudzieho rozhodnutia v Slovenskej republike do právoplatnosti tohto rozhodnutia.“. 

2) Článok 47 odsek 2 a 3 Nariadenia Brusel I: 
2. Vyhlásenie vykonateľnosti je spojené s oprávnením vydať akékoľvek ochranné opatrenie. 
3. Počas odvolacej lehoty podľa článku 43 ods. 5 proti vyhláseniu vykonateľnosti a do rozhodnutia o odvolaní sa nesmú prijať žiadne opatrenia smerujúce k výkonu, okrem ochranných opatrení týkajúcich sa majetku účastníka, proti ktorému sa žiada o výkon. 

3) Článok 38 ods. 1 Nariadenia Brusel I: 
Rozsudok vydaný v členskom štáte a vykonateľný v tomto štáte sa vykoná v inom členskom štáte, ak tam bol vyhlásený za vykonateľný na návrh zainteresovaného účastníka. 

4) Článok 43 ods. 1 Nariadenia Brusel I: 
Proti rozhodnutiu o návrhu na vyhlásenie vykonateľnosti sa môže odvolať každý z účastníkov. 

The decision on the application for a declaration of enforceability may be appealed against by either party. 

L'une ou l'autre partie peut former un recours contre la décision relative a la demande de déclaration constatant la force exécutoire. 

Gegen die Entscheidung über den Antrag auf Vollstreckbarerklärung kann jede Partei einen Rechtsbehelf einlegen. 

5) Článok 43 ods. 3 Nariadenia Brusel I: 
O odvolaní sa koná podľa noriem upravujúcich sporové konanie. 

6) Článok 47 odsek 2 a 3 Nariadenia Brusel I: 
2. Vyhlásenie vykonateľnosti je spojené s oprávnením vydať akékoľvek ochranné opatrenie. 
3. Počas odvolacej lehoty podľa článku 43 ods. 5 proti vyhláseniu vykonateľnosti a do rozhodnutia o odvolaní sa nesmú prijať žiadne opatrenia smerujúce k výkonu, okrem ochranných opatrení týkajúcich sa majetku účastníka, proti ktorému sa žiada o výkon. 

2. The declaration of enforceability shall carry with it the power to proceed to any protective measures. 
3. During the time specified for an appeal pursuant to Article 43(5) against the declaration of enforceability and until any such appeal has been determined, no measures of enforcement may be taken other than protective measures against the property of the party against whom enforcement is sought. 

2. La déclaration constatant la force exécutoire emporte l'autorisation de procéder a des mesures conservatoires. 
3. Pendant le délai du recours prévu a l'article 43, paragraphe 5, contre la déclaration constatant la force exécutoire et jusqu'a ce qu'il ait été statué sur celui-ci, il ne peut etre procédé qu'a des mesures conservatoires sur les biens de la partie contre laquelle l'exécution est demandée. 

2. Die Vollstreckbarerklärung gibt die Befugnis, solche Maßnahmen zu veranlassen. 
3. Solange die in Artikel 43 Absatz 5 vorgesehene Frist für den Rechtsbehelf gegen die Vollstreckbarerklärung läuft und solange über den Rechtsbehelf nicht entschieden ist, darf die Zwangsvollstreckung in das Vermögen des Schuldners nicht über Maßnahmen zur Sicherung hinausgehen. 

7) § 68c zákona č. 97/1963 Sb. o mezinárodním právu soukromém a procesním: 
(1) Současně s návrhem na prohlášení vykonatelnosti může být podán i návrh na nařízení výkonu rozhodnutí nebo exekuce podle zvláštního právního předpisu. V takovém případě rozhodne soud v jediném usnesení o obou návrzích samostatnými výroky, které musí být odůvodněny. Usnesení musí být odůvodněno, i když se rozhoduje jen o jednom z těchto návrhů. 
(4) Rozhodnutí nemůže nabýt právní moci ve výroku nařizujícím výkon rozhodnutí nebo exekuci dříve než ve výroku, kterým se rozhodnutí prohlašuje za vykonatelné. 

8) Die österreichische Exekutionsordnung, § 84a: 
(1) Mit dem Antrag auf Vollstreckbarerklärung kann der Antrag auf Bewilligung der Exekution verbunden werden. Über beide Anträge hat das Gericht zugleich zu entscheiden. 
(2) Wenn bis zur Vornahme von Verwertungshandlungen über den Antrag auf Vollstreckbarerklärung nicht rechtskräftig entschieden ist, hat das Exekutionsgericht von Amts wegen mit dem weiteren Vollzug bis zum Eintritt der Rechtskraft dieser Entscheidung innezuhalten. 

Rakúsky exekučný poriadok, § 84a: 
(1) S návrhom na vyhlásenie vykonateľnosti môže byť spojený návrh na povolenie exekúcie. O oboch návrhoch rozhodne súd súčasne. 
(2) Ak do vykonania scudzovacích úkonov nie je o návrhu na vyhlásenie vykonateľnosti rozhodnuté právoplatne, exekučný súd aj bez návrh počká s ďalším výkonom, kým toto rozhodnutie nadobudne právoplatnosť. 

9) Gesetz zur Ausführung zwischenstaatlicher Verträge und zur Durchführung von Verordnungen und Abkommen der Europäischen Gemeinschaft auf dem Gebiet der Anerkennung und Vollstreckung in Zivil- und Handelssachen (Anerkennungs- und Vollstreckungsausführungsgesetz - AVAG) vom 19. Februar 2001. 

Zákon na vykonanie medzištátnych zmlúv a na prevedenie nariadení a dohôd Európskeho spoločenstva v oblasti uznania a núteného výkonu v civilných a obchodných veciach (Zákon na vykonanie uznania a núteného výkonu - AVAG) z 19. februára 2001. 

10) AVAG - § 8, Absatz 1: 
Entscheidung 
(1) Ist die Zwangsvollstreckung aus dem Titel zuzulassen, so beschließt das Gericht, dass der Titel mit der Vollstreckungsklausel zu versehen ist. In dem Beschluss ist die zu vollstreckende Verpflichtung in deutscher Sprache wiederzugeben. Zur Begründung des Beschlusses genügt in der Regel die Bezugnahme auf die durchzuführende Verordnung oder das durchzuführende Abkommen sowie auf von dem Antragsteller vorgelegte Urkunden. 

AVAG - § 8, odsek 1: 
Rozhodnutie 
(1) Ak je nútený výkon na základe exekučného titulu prípustný, súd rozhodne, že exekučný titul sa má opatriť doložkou vykonateľnosti. Povinnosť, ktorá sa má vykonať, sa v uznesení opätovne uvedie v nemeckom jazyku. V odôvodnení uznesenia v zásade postačí poukázať na prevádzané nariadenie alebo dohodu, ako aj na doklady predložené navrhovateľom. 

11) AVAG - § 9, Absatz 1: 
Vollstreckungsklausel 
Auf Grund des Beschlusses nach § 8 Absatz 1 erteilt der Urkundsbeamte der Geschäftsstelle die Vollstreckungsklausel in folgender Form: 

"Vollstreckungsklausel nach § 4 des Anerkennungs- und Vollstreckungsausführungsgesetzes vom 19. Februar 2001 (BGBI. l S. 288). Gemäß dem Beschluss des … (Bezeichnung des Gerichts und des Beschlusses) ist die Zwangsvollstreckung aus … (Bezeichnung des Titels) zugunsten … (Bezeichnung des Berechtigten) gegen … (Bezeichnung des Verpflichteten) zulässig. 

Die zu vollstreckende Verpflichtung lautet: … 

Die Zwangsvollstreckung darf über Maßregeln zur Sicherung nicht hinausgehen, bis der Gläubiger eine gerichtliche Anordnung oder ein Zeugnis vorlegt, dass die Zwangsvollstreckung unbeschränkt stattfinden darf." 

AVAG - § 9, odsek 1: 
Doložka vykonateľnosti 
Na základe uznesenia podľa § 8 ods. 1 vydá súdny úradník doložku vykonateľnosti v tejto forme: 

„Doložka vykonateľnosti podľa 4 Zákona na vykonanie uznania a núteného výkonu z 19. februára 2001 (BGBI. I S. 288). Na základe uznesenia ... (označenie súdu a uznesenia) je prípustný nútený výkon ... (označenie exekučného titulu) v prospech ... (označenie oprávneného) proti ... (označenie povinného). 

Povinnosť, ktorá sa má vykonať: ... 

Nútený výkon nesmie prekročiť opatrenia smerujúce k zriadeniu zábezpeky dovtedy, kým veriteľ nepredloží potvrdenie súdu alebo dôkaz o tom, že nútený výkon sa môže previesť neobmedzene. 

12) Informácia k výkonu majetkových rozhodnutí súdov členských štátov Európskej únie v Slovenskej republike zo 14. júla 2009, vypracovaná odborom medzinárodného práva súkromného a procesného Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky. 

13) Článok 39 Nariadenia Brusel I 
1. Návrh sa podáva súdu alebo príslušnému orgánu uvedenému v zozname v prílohe II. 
2. Miestna príslušnosť sa určí podľa bydliska účastníka, proti ktorému sa rozsudok má vykonať, alebo podľa miesta výkonu. 

PRÍLOHA II: Súdy alebo príslušné orgány, na ktoré sa podávajú návrhy podľa článku 39: na Slovensku „okresný súd“. 

§ 68a písm. c) zákona č. 97/1963 Zb. o medzinárodnom práve súkromnom a procesnom: 
Na konanie o uznaní cudzieho rozhodnutia je príslušný súd, ktorý je príslušný na nariadenie výkonu rozhodnutia alebo vydanie poverenia na vykonanie exekúcie, ak nie je daná jeho príslušnosť podľa písmena b). 

§ 68h ods. 2 zákona č. 97/1963 Zb. o medzinárodnom práve súkromnom a procesnom: 
Ustanovenia týkajúce sa konania o uznaní cudzieho rozhodnutia sa použijú primerane aj na konanie o návrhu na vyhlásenie cudzieho rozhodnutia za vykonateľné alebo nevykonateľné na území Slovenskej republiky. 

14) Článok 38 ods. 1 Nariadenia Brusel I: 
Rozsudok vydaný v členskom štáte a vykonateľný v tomto štáte sa vykoná v inom členskom štáte, ak tam bol vyhlásený za vykonateľný na návrh zainteresovaného účastníka. 

Článok 47 ods. 2 Nariadenia Brusel I: 
Vyhlásenie vykonateľnosti je spojené s oprávnením vydať akékoľvek ochranné opatrenie. 

§ 67 ods. 3 zákona č. 97/1963 Zb. o medzinárodnom práve súkromnom a procesnom: 
Iné cudzie rozhodnutie sa uzná tak, že slovenský súd nariadi jeho výkon alebo vydá poverenie na vykonanie exekúcie; ak také rozhodnutie nevyžaduje výkon, uzná sa tým, že sa naň prihliadne, ako keby šlo o rozhodnutie slovenského súdu. Na návrh oprávneného alebo povinného z cudzieho rozhodnutia slovenský súd rozhodne o uznaní takéhoto rozhodnutia vždy osobitným výrokom. 

15) § 193 písm. c) EP: 
Exekútor môže v rámci ďalšej činnosti doručovať súdne písomnosti, ak ho o doručenie požiada súd a mimosúdne písomnosti, ak to ustanovuje osobitný predpis. 

16) Článok 43 ods. 2 Nariadenia Brusel I: 
Odvolanie sa podáva súdu uvedenému v zozname v prílohe III. 
Článok 44 Nariadenia Brusel I: 
Rozsudok vydaný v odvolacom konaní možno napadnúť len opravným prostriedkom uvedeným v prílohe IV. 

PRÍLOHA III Nariadenia Brusel I : 
Odvolanie podľa článku 43 ods. 2 sa podáva týmto súdom: 

znenie účinné od 1. mája 2004 do 17. novembra 2004 
- na Slovensku odvolanie na krajský súd alebo námietka na okresný súd v prípade exekúcie na príkaz exekútora, 

znenie účinné od 17. novembra 2004 do 8. apríla 2009 
- na Slovensku okresný súd, 

znenie účinné od 8. apríla 2009 
- na Slovensku odvolací súd prostredníctvom okresného súdu, proti rozhodnutiu ktorého odvolanie smeruje, 

PRÍLOHA IV Nariadenia Brusel I 
Opravné prostriedky, ktoré možno podať podľa článku 44 sú tieto: 

znenie účinné od 1. mája 2004 do 17. novembra 2004 
- na Slovensku v prípade exekúcie na príkaz na exekútora odvolanie na krajský súd, 

znenie účinné od 17. novembra 2004 do 8. apríla 2009 
- na Slovensku okresný súd, 

znenie účinné od 8. apríla 2009 
- na Slovensku dovolanie.  	O 	ČA 	V navrhovanom § 77a ods. 2 bol upravená dikcia nasledovne:„ uplynulo 30 dní od vyhlásenia vykonateľnosti cudzieho rozhodnutia“ 
V dôvodovej správe boli v nadväznosti na to vykoanné tieto zmeny: 
"Zmena úpravy reaguje na potrebu riešiť dve odlišné situácie vo vzťahu k právnym nástrojom EÚ : 
-predbežné opatrenie, ak meritórne konanie beží alebo bude bežať v cudzine; 
-predbežné opatrenie v čase od vydania rozhodnutia do jeho vyhlásenia vykonateľným v Slovenskej republike." 
Na tomto mieste predkladateľ nepovažuje za aktuálne diskutovať problematiku analýzy Nariadenia ES "Brusel I", jeho preklad, publikačné chyby príloh, či úpravu v iných právnych poriadkoch (komparatistiku). 
 	
GP SR 	K bodu 21 
Z § 147 ods. 3 nie je zrejmé, či súd rozhodne o povinnosti zaplatiť sumu 15 (respektíve 100) eur až v rozhodnutí o trovách konania, alebo ešte pred vydaním rozhodnutia vo veci samej, teda potom čo predmetný nárok vznikol.  	O 	A 	doplnená nová formulácia v § 147a ods.6. 	
GP SR 	K bodu 28 
V § 175 ods. 2 sa uvádza, že „... navrhovateľ predloží spolu s návrhom na začatie konania zmenkový platobný rozkaz na tlačive...“. Zmenkový platobný rozkaz vydá súd. Navrhovateľ ho preto nemôže predložiť spolu s návrhom. Navrhovateľ môže iba vyplniť tlačivo. Tlačivo vyplnené navrhovateľom však nie je zmenkový platobný rozkaz.  	O 	A 	 	
KOZ SR 	Návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov 
Konfederácia odborových zväzov SR nemá pripomienky k návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov. 	O 	A 	 	
ZSS 	§ 42 ods. 3 
Navrhujeme pre odstránenie nejasností doplniť alebo spresniť aj ust. § 129 ods. 1 O.s..p. tak, že ak účastník predkladá listinný dôkaz v kópii a žiada ho založiť do spisu, je povinný predložiť listinný dôkaz v takom počte kópií, aby jedna kópia listinného dôkazu zostala na súde a aby každý účastník dostal jedno kópiu predkladaného listinného dôkazu. 

Odôvodnenie: problémy v terajšej praxi a obštrukcie keď účastník predkladá listinný dôkaz na pojednávaní v jednom vyhotovení, ja dôkaz vykonám podľa § 129 ods. 1 O.s.p. avšak protistrana s poukazom na ust. § 42 ods. 3 O.s.p. žiada o vyhotovenie a doručenie kópie, hoci sa nejedná o podanie, len o predloženie dôkazu, nasledujú žiadosti o odročenie pre neoboznámenie sa s listovým dôkazom, hoci ho súd prečíta alebo oboznámi dôkaz, nedostatok času a podobne. Už tento môj postup bol predmetom zrušenia rozsudku. Ak teda účastník predkladá podanie s potrebným počtom príloh, ktoré sú zas len listinnými dôkazmi, nech predloží aj fotokópie v potrebnom počte. Súd ho nemá možnosť ani dôvod doposiaľ k tomu nútiť, originál sa podľa spravovacieho poriadku zakladá do prílohovej obálky. 
 	O 	N 	Neakceptovaná pripomienka. V námete sa opisuje ad hoc vybraná zbytočne komplikovaná situácia. 	
ZSS 	§ 92 ods. 5 
Navrhujeme zmeniť takto: Ak je potrebný súhlas účastníkov alebo toho, kto má vstúpiť do konania, súd ich vyzve na vyjadrenie do 15 dní od podania návrhu podľa odsekov 1, 2 alebo 4; o návrhoch súd rozhodne do 30 dní od uplynutia lehoty na vyjadrenia dotknutých osôb. 

Odôvodnenie: navrhovanú formuláciu považujeme za dosť nepresnú či 30 dní od podania návrhu alebo 30 dní od doručenia vyjadrenia, ak súd zašle vyjadrenie napr. v 15 deň, účastník má 15-dňovnú lehotu uplynie už 30 dní od doručenia návrhu a účastník ešte len môže zasielať vyjadrenie. 

 	O 	A 	 	
ZSS 	§ 119 
Navrhujeme znenie ods. 3: 

Ak je dôvodom na odročenie pojednávania zdravotný stav účastníka alebo jeho zástupcu, návrh na odročenie pojednávania (má) nahradiť „musí“ obsahovať aj vyjadrenie ošetrujúceho lekára, že zdravotný stav účastníka neumožňuje účasť na pojednávaní. Za takéto vyjadrenie sa považuje vyjadrenie ošetrujúceho lekára, či účastník je schopný bez ohrozenia života a zhoršenia zdravotného stavu zúčastniť sa pojednávania. 
 	O 	ČA 	slová "má obsahovať" boli nahradené slovom "obsahuje" 	
ZSS 	K bodu 18 
Navrhujeme uviesť presné znenie, ak súd sa v prípade, že svedok má bydlisko v zahraničí môže uspokojiť len s jeho vyhlásením, tak je to potrebné výslovne uviesť, prípadne špecifikovať a stanoviť procesné podmienky pre takýto úkon, napr. vyhlásenie pred mieste príslušným súdom, osvedčený podpis a podobne. Navrhovaná formulácia spôsobuje nejasnosti. Pravdepodobne bude vyhlásenie slúžiť ak dôkaz, ktorého formu aj vykonanie je potrebné upraviť.  	O 	A 	Bod 18 bol z návrhu zákona vypustený. 	
ZSS 	§ 138 ods. 4 
Navrhujeme znenie: 

Ak bol účastníkovi priznaný nárok na právnu pomoc podľa osobitného predpisu14a), takéto rozhodnutie má účinky oslobodenia od súdnych poplatkov v rozsahu, v ktorom mu bola právna pomoc priznaná. 

Doplniť: Ak bolo účastníkovi odňaté oslobodenie od platenia súdnych poplatkov podľa ods. 2, zaniká účastníkovi aj nárok na právu pomoc priznanú podľa osobitného predpisu. 
 	O 	N 	V pripomienke navrhované explicitné doplnenie § 138 nevyrieši sutáciu, na ktorú ZSS v námete poukazuje.  	
ZSS 	§ 147 ods. 3 
Navrhujeme zmeniť text: 

A pri sume 100 eur zaviesť právo požadovať náhradu úkonu právnej služby, paušálnych výdavkov a prípadne náhrady straty času a cestovných výdavkov ako aj DPH podľa osobitných predpisov bez ohľadu na výsledok sporu. 100 eur by mohol značne presahovať nároky advokáta, na ktoré by mal v prípade úspechu nárok a zbytočne sa navodzuje , ak napr. niekto náhle ochorie. 

Ďalej doplniť za poslednú vetu „ak účastník ktorý sa zúčastnil pojednávania oznámil súdu elektronickú adresu, faxové alebo telefónne číslo, na ktoré bolo možné odročenie pojednávania oznámiť“. Zároveň navrhujeme zmeniť lehotu 7 dní alebo aspoň 5 pracovných dní. Zväčša kým podateľňa predloží pojednávanie asistentke, tá kým sa spojí so sudcom (môže pojednávať, PDP, školenie) ten posúdi návrh a určí termín uplynú aj dva dni alebo viac. Ak by bolo ospravedlnenie doručené napr. vo štvrtok alebo piatok, súd nestihne odročiť pojednávanie a oznámiť odročenie. Naviac pojednávania sa vždy môže zúčastniť zástupca, účastník ak má problémy si môže zvoliť zástupcu a podobne. 
 	O 	N 	Predkladateľ nevidí relevantý dôvod na ´predĺženie navrhvoanej trojdňovej lehoty. Nárok na náhradu za úkon právnej služby a nárok na paušálnu náhradu predstavujú dva samostatné nároky, ktoré sa navzájom nevylučujú.  	
ZSS 	§ 147 ods. 5 
Navrhujeme doplniť znenie: 

Ak bolo pojednávanie odročené na základe návrhu účastníka, nasledujúce pojednávanie nemožno odročiť pre dôvody na strane tohto účastníka (pojednávanie nemožno opätovne odročiť na žiadosť toho istého účastníka, aj keď odročenie pojednávania navrhuje z iného dôvodu). 

Odôvodnenie: Zamedzí sa prieťahom, ak už sa raz nemôže dostaviť na pojednávanie, musí si zabezpečiť povinnosti tak, aby sa na ďalšie pojednávanie dostavil a zvolil zástupcu a podobne. 
 	O 	N 	zastávame názor, že tento podnet na doplnenie odseku 5 do § 147 nie je vhodné prevziať do dikcie zákona ako všeobecné pravidlo. 	
ZSS 	§ 169 ods. 2 
Navrhujeme zmeniť druhú vetu, ktorá znie: „Uznesenie o prerušení konania proti ktorému je prípustné odvolanie, o zamietnutí návrhu na prerušenie konania a o oslobodení od súdnych poplatkov a ustanovení zástupcu z radov advokátov musí vždy obsahovať odôvodnenie.“. 
Reagujeme na návrh nepripustiť odvolanie proti § 19 ods. 2 písm. c/ O.s.p. 
 	O 	N 	predkladateľ sa s týmto námetom nestotožňuje. 	
ZSS 	Na základe doterajších skúseností z aplikačnej praxe navrhujeme 
§ 29a 

Navrhujeme zmeniť tak, že aj je v tej istej veci na jednej strane sporu počet účastníkov väčší ako dvadsať a jednotlivým výkonom ich práv by mohol byť ohrozený účel a rýchly priebeh konania a títo účastníci sa nedohodnú na spoločnom zástupcovi, určí spoločného zástupcu účastníkov súd z radov advokátov. Zároveň súd pripojí doložku, že ak sa účastníci nevyjadria v určitej lehote, bude sa predpokladať, že nemajú k ustanovenému zástupcovi pripomienky. Spoločný zástupca má rovnaké procesné postavenie ako splnomocnenec. Spoločný zástupca nemôže bez písomného súhlasu zastúpeného účastníka konania vziať za neho návrh späť. Spoločný účastník bez ďalšieho zastupuje aj právnych nástupcov pôvodného účastníka. 

§ 29a ods. 2 

Navrhujeme vypustiť. 

§ 29 ods. 6 

Navrhujeme toto znenie: 

Za opatrovníka súd ustanoví osobu v rodinnom, pracovnom, kultúrnom, prípadne v inom prostredí, ktoré je účastníkovi blízke pôsobiacu. Súd môže za opatrovníka ustanoviť aj obec nahradiť „Ak nie je možné takto ustanoviť účastníkovi opatrovníka, súd ustanoví účastníkovi v konaniach podľa § 80 písm. a/, § 186, § 191a, O.s.p. za opatrovníka obec, v ktorej má účastník naposledy evidovaný pobyt podľa osobitných predpisov, v ostatných konaniach Centrum právnej pomoci. Súd nemôže ustanoviť za opatrovníka zamestnanca súdu, ktorý prejednáva vec; to neplatí vo veciach, v ktorých hodnota pohľadávky bez príslušenstva v čase začatia konania neprevyšuje 500 eur (ďalej len „drobné spory“). Navrhujeme z dôvodu predchádzajúceho vypustiť. Zamestnanec súdu skutočne sa môže venovať činnosti opatrovníka len formálne, skôr je to z donútenia a viac ohrozujeme opatrovníka (nedostatočné plnenie povinností) ako prospievame účastníkom. 

Navrhujeme ustanovovať opatrovníka tak, aby bolo ustanovenie aspoň ako tak účelné. V statusových veciach obec má šancu zistiť a chrániť záujmy opatrovníka rovnako ako v konaniach § 186, § 191a O.s.p. a aspoň v závažných veciach chrániť záujmy. Obec má z evidovaného pobytu príjmy z podielových daní, odpady a pod. tak by mala v závažných veciach obyvateľom poskytnúť pomoc. CPP je zároveň vhodnejšie ako zamestnanec súdu alebo rozhodnutie o doručovaní zásielok do spisu, môžu zistiť aspoň závažné pochybenia súdu a napraviť ich. Súd má takisto zlé personálne obsadenie ako obec a CPP a naviac nemal by zastupovať účastníka – rovnosť účastníkov. CPP ani Obec sa nebudú venovať prípadu menej ako ustanovený zamestnanec súdu. 

Navrhujeme určiť, aby voči uzneseniu o ustanovení opatrovníka § 186, § 191a nebolo prípustné odvolanie, ale opatrovník by mohol podať návrhu na zmenu osoby opatrovníka alebo zbavenie funkcie opatrovníka. V uvedených konaniach nie je možné zákonne ustanoviť opatrovníka a rozhodnúť, doposiaľ sú vždy z dôvodu nevhodnej zákonnej úpravy porušované práva účastníkov (súd ustanoví opatrovníka a do rozhodnutia nie je schopný uznes. ani doručiť, príp. pred rozhodnutím sa opatrovník odvolá). Prípadne uviesť, že uznesenie o ustanovení opatrovníka podľa § 186, § 191a je účinné vyhotovením, ak sa nevyhotovuje vyhlásením. 

§ 30 ods. 1 

Navrhujeme zmeniť tak, aby súd ustanovoval advokáta výnimočne a to len vtedy, ak účastník o ustanovenie advokáta požiadal Centrum právnej pomoci, ktoré mu neustanovilo advokáta a súd zistil iné dôvody, pre ktoré na ochranu práv účastníka je nevyhnutné ustanoviť advokáta a umožňujú to pomery účastníka. 

Dôvod: účastník by sa mal v prvom rade domáhať práv v CPP a nie poslať návrh na súd, ktorý skúma pomery a ustanoví CPP. Duplicita a nejednotnosť v rozhodovaní a prieťahy, zaslanie tlačiva, rozhodovanie, uznesenie, doručovanie ..... 

§ 45 ods. 4 

Navrhujeme doplniť takto: Ak je účastník v konaní zastúpený advokátom, súd doručuje advokátovi písomnosti v elektronickej podobe na elektronickú adresu. Ak advokát neoznámi súdu inú elektronickú adresu, súd mu doručuje listiny na adresu vedenú v Slovenskej advokátskej komore. 

Dôvod: zrýchlenie konania, predvolaní , hospodárnosť konania. 

§ 47 ods. 2 

Navrhujeme nahradiť „hoci sa zdržuje v mieste doručenia“ spojením „hoci sa obvykle zdržuje v mieste doručenia“ 
zmena § 47 ods. 2 O.s.p. nahradiť „hoci sa v mieste doručenia zdržuje“ spojením „hoci sa v mieste doručenia obvykle zdržuje“. 

Dôvod: právna istota, pomerne často sa stáva, že účastník ktorému bolo doručené rozhodnutie náhradným spôsobom v exekučnom konaní navrhuje zastavenie konania z dôvodu, že pred 4 a viac rokmi bol napr. v Nemecku, Veľkej Británii a pod. s doložením prehlásenia napr. sestry, a súd nemá inú možnosť ako pokračovať v konaní, oprávnený uhradí trovy exekúcie a podobne. Každý je povinný si plniť evidenčné povinnosti hlásiť prechod a trvalý pobyt a pod.. Vytvorí sa nevyvrátiteľná domnienka doručenia. Účinok je obdobný ako § 49 ods. 3 akurát nie bude vnesená istota s tým, že ak sa nejedná o doručovanie rozhodnutia, súd môže aplikovať následne postup podľa § 49 ods. 3 O.s.p.. 

§ 49 ods. 3 

Navrhujeme znenie: 

Ak sa niektorá zásielka určená do vlastných rúk vráti z miesta, ktoré na doručovanie označil účastník konania, z miesta jeho pobytu evidovaného podľa osobitných predpisov alebo od zvoleného zástupcu pre doručovanie ako neprevzatá, súd môže rozhodnúť, že všetky nasledujúce písomnosti pre tohto účastníka bude ukladať na súde s účinkami doručenia k siedmemu dňu od odoslania rovnopisu doručovanej písomnosti podľa odseku 4. 

teda za slovami „ ... súd môže...“ sa dopĺňajú slová „rozhodnúť, že“ a za slovami „ ... pre tohto účastníka ...“ vložiť slovo „ bude“. 

§ 49 ods. 5 

Navrhujeme vypustiť časť vety za slovami „.. na začiatku konania“ a čiarku nahradiť bodkou. 

Odôvodnenie: Pomerne častá skutočnosť, že účastník nepreberá písomnosti, nesplní si ohlasovaniu povinnosť zmeny pobytu voči súdu, evidencii obyvateľov, prípadne túto povinnosť si nesplní zástupca a ak takto nepreberá zásielky, zväčša nie je možné doručiť poučenie už pri prvom kontakte, resp. zásielku do vlastných rúk nepreberie. 

Ďalší zo spôsobov, ako možno posilniť nemennosť rozhodnutí, právnu istotu a záväznosť rozhodnutí a zodpovednosť účastníkov aj v spojení s ust. § 47 O.s.p.. Takto aj by aj účastník bol napr. vzdialený dlhšiu dobu, v schránke zostane alebo preberie iná osoba požiadaná o „vyprázdňovanie schránky“ obyčajnú listovú zásielku a má možnosť sa dozvedieť o pojednávaní skôr, ako keď sa vracajú zásielky určené do vlastných rúk, o ktorých obsahu ani o pojednávaní sa účastník nemá ako dozvedieť (zväčša ani o ktorý súd sa jedná alebo že sa jedná o súd). Súd zásielku neprevzatú v odbernej lehote vyhodnotí ako doručenú náhradným spôsobom s už spomínanou fikciou správnosti doručenia. Ak sa účastník úmyselne vyhýba prevzatiu zásielky a pripraví si napr. potvrdenie, že sa dlhodobo zdržiaval v inom mieste alebo štáte EU, fikcia doručenia môže byť spochybnená a tým aj rozhodnutie, dôvera v rozhodnutia, záväznosť rozhodnutí a podobne. Pre väčšinu účastníkov zmena bez výraznejšieho dopadu (doposiaľ sa z ničoho nemôžu dozvedieť po návrate o spore, pretože v schránke im ostatnú iba lístočky o doručovaní a súd vychádza z fikcie). 

Navrhujeme doplniť dôvody obnovy konania z dôvodu, že účastník konania sa v čase súdneho konania nezdržiaval v mieste oznámeného alebo evidovaného pobytu, nemohol si zabezpečiť prevzatie zásielok inou osobou a zmenu pobytu nemohol ohlásiť (napr. úraz pri pobyte v zahraničí, ktorý si vyžiada dlhšiu hospitalizáciu, karanténa v zahraničí a pod.). 

§ 148 ods. 1 

Navrhujeme nahradiť bodkou a pripojiť text: 

Ak bol účastník, ktorému bolo priznané oslobodenie od platenia súdnych poplatkov alebo ktorému bol priznaný nárok na právnu pomoc podľa osobitného predpisu v spore neúspešný, súd rozhodne o povinnosti účastníka nahradiť štátu trovy konania. Súd môže v prípade dôvodov hodných osobitného zreteľa povinnosť nahradiť štátu trovy konania primerane znížiť alebo štátu nárok na náhradu trov konania voči takémuto účastníkovi nepriznať. 

Navrhujem zrovnoprávniť účastníkov konania. Ak má účastník určitý príjem, možno len o trochu presahujúci príjem oslobodeného účastníka, musí všetky trovy hradiť, hoci oslobodený účastník trovy ani preddavky nehradí, mám skúsenosti so zneužívaní oslobodenia a to opakovanie znaleckých dokazovaní, znalecké dokazovanie na všetky skutočnosti a pod. (aj z dôvodu naťahovania súdneho konania) napr. či tá hranica roličky predsa je len 15 alebo 25 cm od plota a má až 2,5 m2 alebo len 1,7 m2 a podobne. 

Účastníkovi súd alebo CPP prizná oslobodenie, práva môže v súdnom konaní uplatňovať, ale aj je neúspešný tak nech ich štátu aj vráti, ibaže sú na to iné dôvody, ako napr. uplatňovanie základných potrieb a základných práv a podobne. Dosť často sa oslobodenie zneužíva, keď deti alebo vnuci sa v mene 80-ročnej babky súdia o pozemky, hoci babička nevie o čo ide a často o spore nemá ani páru (jednoducho splnomocní vnučku a tá požiada o oslobodenie od SUP a ustanovenie advokáta). 

Úprava má dosah aj na hospodárne nakladanie s prostriedkami štátu, vedenie oslobodených účastníkov k hospodárnosti. 

§ 169 ods. 3 

Považujeme za nadbytočné, predsa všetko je na podľa novely spravovacieho poriadku na webovej tabuli súdu. 

 	O 	N 	Námet na doplnenie § 29a nevyrieši situácia, ktorú opisuje v odôvodnení. 
K § 47 - doplnenie slova "obvykle" nepovažujeme za riešenie situácie opísanej v odôvodnení, 
K § 29 - Centrum právnej pomoci nedisponuje kapacitami na vykonváanie navrhovaných kompetnecií. Kompetncie navrhované pre obec by výraznejšie vpred neposunuli ochranu účastníka.  	
KS NR 	zákon č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov 
Krajský súd v Nitre 

Dňa 11. júla 2011 nám Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky zaslalo na pripomienkové konanie návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov. 

Proklamovaným účelom navrhovanej právnej úpravy má byť: 
- zjednodušenie konania, 
- urýchlenie konania, 
- zamedzenie obštrukciám účastníkov konania. 

Po preštudovaní návrhu novely OSP – v nešťastne zvolenom dovolenkovom období – predkladám tieto pripomienky: 

Mnohé navrhované zmeny nezjednodušia občianske súdne konanie a ani ho neurýchlia – ide najmä o ustanovenia uvedené v navrhovanej novele: § 43 ods. 1, § 138 ods. 6, § 202 – vypustenie písm. k/ v odseku 3, § 214 ods. 4. 

K tým najkritickejším navrhovaným zmenám predkladám nasledovné pripomienky: 

Bod 31. 
§ 214 ods. 4 
Navrhuje sa znenie: Ak odvolací súd verejne vyhlási rozsudok bez nariadenia pojednávania, doručí ho prítomným účastníkom hneď po jeho vyhlásení a neprítomným účastníkom ho odošle najneskôr do troch dní. 

Dôrazne namietam, že takáto zmena doterajšieho ustanovenia § 214 je neprípustná a nelogická. 

Doterajšia prax je takáto: 
Sudca spravodajca preštuduje spis a ak zistí, že sú dané podmienky na verejné vyhlásenie rozhodnutia, urýchlene spis predloží predsedovi senátu na vytýčenie termínu, predseda senátu po oboznámení sa s obsahom spisu vec vytýči a pred termínom verejného vyhlásenia rozhodnutia, t.j. v ten istý deň, senát zasadne. V ten istý deň pred verejným vyhlásením rozsudku prebieha porada členov senátu s rozhovorom o predmete konania, o stave veci, o tom, či súd prvého stupňa postupoval správne, či správne rozhodol, pričom spis všetci členovia senátu preštudujú ešte pred zasadnutím senátu. Na tzv. neverejnom zasadnutí senátu, po porade senátu nasleduje hlasovanie o rozhodnutí, o čom sa spíše zápisnica o hlasovaní a táto musí byť datovaná v deň verejného vyhlásenia rozhodnutia. Až po hlasovaní je zrejmé, či a aké rozhodnutie sa v danej veci prijme. Sudca písomne rozsudok vyhotoví v zákonnej 10 alebo 30 dňovej lehote. 

Je absurdné, aby si sudca spravodajca vopred pripravil písomné vyhotovenie rozsudku a aby ho predseda senátu skontroloval, prípadne opravil a doplnil ešte pred zasadnutím senátu spojeným s hlasovaním jednotlivých členov senátu. 

Vzhľadom na uvedené nie je technicky a ani časovo možné po hlasovaní senátu a po verejnom vyhlásení rozsudku ihneď rozsudok napísať a ihneď ho doručiť prítomným účastníkom. Môže dôjsť napríklad aj k tomu, že po porade senátu nedôjde k vyhláseniu takého rozsudku, aké navrhoval sudca - spravodajca, a že dvaja sudcovia prijmú iné argumenty a hlasujú proti pôvodnému návrhu, resp. hlasujú za iné rozhodnutie, ktoré vopred nemôže byť jasné. 

Ak napriek týmto výhradám predsa len ministerstvo predloží parlamentu návrh s novo navrhovaným znením § 214 ods. 4 OSP, potom nutne dôjde k porušeniu procesných povinností sudcov v tom smere, že v skutočnosti k porade senátu dôjde vopred (hoci zápisnica o hlasovaní senátu bude datovaná až v deň verejného vyhlásenia rozsudku) a príslušný sudca si bude musieť ponechať časový priestor na napísanie rozsudku a až následne vytýčiť termín verejného vyhlásenia rozsudku. Týmto sa však nenaplní účel, ktorý sa navrhovaným znením zrejme sledoval – skrátenie odvolacieho konania. Práve doterajšie znenie OSP a doterajšia prax viedla k rýchlemu konaniu – k rýchlemu vytýčeniu termínu – a následne plynula klasická lehota na napísanie rozsudku. Takúto prax nikto nikdy nenamietal a ani to nenavrhoval zmeniť. Nie je mi – a ani ostatným sudcom občianskoprávneho a obchodnoprávneho kolégia tunajšieho krajského súdu - zrejmé, v čom bol problém, keď sa navrhlo toto vyslovene nezmyselné nové znenie § 214 ods. 4 OSP. 

Dôvodová správa k bodu 31. vôbec neuvádza konkrétne argumenty na prijatie daného návrhu. Opakujem – je to nezmysel, technicky a časovo nerealizovateľný. Navrhované znenie nič pozitívne v prospech účastníkov nerieši. Časový priestor, ktorý bol doteraz na napísanie rozsudku po jeho verejnom vyhlásení, sa v dôsledku prijatia tejto novely jednoducho presunie vopred – pred verejné vyhlásenie rozsudku – a v konečnom dôsledku celkový čas odvolacieho konania zostane rovnaký, ak nie aj dlhší. 

Bod 31. 
§ 214 ods. 3 
Toto ustanovenie nastoľuje nerovnováhu v postavení účastníkov – ten, kto požiadal o doručovanie aj elektronickými prostriedkami, dostane oznámenie o verejnom vyhlásení rozsudku, a ten, ktorý o to nepožiadal, má smolu, lebo to môže zistiť len náhodne nahliadnutím na úradnú tabuľu na súde alebo na internetovej stránke súdu. 

S ohľadom na uvedené argumenty navrhujem, aby prinajmenšom vyššie opísané ustanovenia OSP z návrhu novely boli vypustené. 

S pozdravom 

JUDr. Soňa Zmeková 
predsedníčka krajského súdu 

 	Z 	ČA 	§ 214 ods. 4 bol preformulovaný. Ide o otázku organizácie práce senátu. Formálne sa rozhodnutie potvrdzuje až vyhlásením. Proces rozhodovania je tu zavŕšený verejným vyhlásením, t.j. nemožno hovoriť o dvoch odlišných etapách (rozhodovanie a vyhlásenie). Porov. aj § 157 ods. 1 OSP - "deň a miesto vyhlásenia". 	
KS TT 	bodu 2, 4, 8 
Bod 2, 4, 8 a nasl. 

Pripravovaná novela vo viacerých ustanoveniach zavádza lehoty pre súd na rozhodnutie vo vymenovaných veciach. Zákon v doterajšom znení obsahuje viacero lehôt pre účastníkov či pre súd, pritom ich charakter a terminológia je rozdielna. V zákone sa potom vyskytnú lehoty stanovené na 30-60 dní, (napríklad aj navrhované znenie § 79 ods. 4, § 92 ods. 5), lehoty kratšie (§ 43 ods. 1 O.s.p. – 10 dní) a podľa pracovných dní (§ 151 ods. 1, 3, 4 O.s.p.). 

Preto navrhujeme zjednotiť ich označovanie a charakter, pokiaľ ide o lehoty určené počtom dní – číslicou, tieto navrhujeme určiť na pracovné dni a pokiaľ ide o dni presahujúce počet 30, 60 dní používať terminológiu mesiac - mesiace. 

A. 
Bod 2, 4, 8 a nasl. 

Doplnenie sa týka pripomienky kolégia sledujúcej zjednotenie úpravy lehôt v zákone (vrátane tých ešte len majúcich sa zaviesť) odstránením teraj-šej disproporcie medzi niektorými lehotami určenými pre účastníkov (ako le-hotami pozostávajúcimi výlučne z pracovných dní) a lehotami pre súd (u kto-rého sa narába len s tzv. bežnými dňami – čo má za následok reálne skráte-nie lehôt určených pre sudcov a zamestnancov súdov o dni pracovného voľ-na, pokoja a sviatky alebo nepriamo vyslovenú požiadavku zákonodarcu, aby výlučne tieto osoby venovali na splnenie lehotovaných povinností aj čas svoj-ho osobného voľna). 

Problém je možno legislatívne zodpovedajúcim spôsobom vyjadriť napr. vložením nového odseku 2 do ustanovenia § 57 zákona v znení: 

„(2) Tam, kde tento zákon určuje lehotu určenú podľa dní, rozumejú sa tým pracovné dni.“ 

a súvisiacim posunutím číslovania doterajších odsekov 2 a 3 ustanove-nia – ich označením za nové odseky 3 a 4. 

 	O 	N 	Predkladateľ považuje za účelnejšie ponechať navrhovanú koncepciu v úprave lehôt.  	
KS TT 	bod 17 
Bod 17. 

§ 119 ods. 2 navrhovanej úpravy 
Odsek 2 počíta so situáciou, že účastník oznámi dôvod na odročenie pojednávania bez zbytočného odkladu, nepočíta so situáciou, kedy k tomu môže dôjsť priamo na pojednávaní, s touto situáciou totiž nekorešponduje § 2 písm. c) návrhu. 

§ 119 ods. 3 
Medzi prvou a druhou vetou návrhu môžu vzniknúť výkladové nezrovnalosti, ide o nejasnú formuláciu, navrhujeme druhú vetu buď úplne vypustiť alebo ju zosúladiť s vetou prvou, kde vyjadrenie ošetrujúceho lekára obsahuje záver, že zdravotný stav účastníka neumožňuje účasť na pojednávaní. V druhej vete sa už uvádza vyjadrenie ošetrujúceho lekára, ktorý posúdi, či je účastník schopný bez ohrozenia života a zhoršenia zdravotného stavu zúčastniť sa pojednávania. Tieto pojmy nie sú totožné. 
 	O 	N 	Zastávame názor, že špeciálna úprava osobitného prípadu uvedeného v námete nie je potrebná. V § 119 ods. 3 druhá veta nadväzuje na prvú vetu, respl je vysvetľujúca vo vzťahu k tomu, čo sa považuje za vyjadrenie ošetrujúceho lekára.  	
KS TT 	bod 19 
Bod 19. 

§ 138 ods. 5 

Slovo „nasledovne“ je nadbytočné. 

 	O 	A 	 	
KS TT 	bod 21 
Bod 21. 

§ 147 

Ods. 1 posledná veta - terminológiu „dôvody osobitného zreteľa“ navrhujeme stotožniť s ostatnou terminológiou v zákone „dôvody hodné osobitného zreteľa“. 

Ods. 3 považujeme za nekoncepčný a nie celkom jasný tak, aby nespôsoboval výkladové problémy. 

Z ustanovenia nevyplýva, ako sa oprávnenej osobe náhrada priznáva a voči komu, u koho má účastník náhradu uplatniť, u súdu alebo u protistrany, či o nej rozhoduje súd, ak áno, kedy má súd o ňom rozhodnúť, t.j. v rozhodnutí vo veci samej alebo inak, ak povinný účastník náhradu zaplatí, je súčasťou trov konania a môže si ju uplatniť ako trovy voči neúspešnému účastníkovi? 

Úprava nepočíta so situáciou, ak sa účastník neospravedlní, hoci sa pojednávanie pre jeho neúčasť zmarilo, takéhoto účastníka návrh nijak nepostihuje, pretože žiadosť o odročenie pojednávania z dôležitého dôvodu na jeho strane nepodal. 

Ako sa vyporiadať so situáciou, ak mal účastník skutočný dôvod na „zmarenie“ pojednávania? 

Inštitút je potrebné upresniť preto, aby bol aplikovateľný v praxi, dosiahol sa ním sledovaný cieľ. 

 	O 	A 	ustanovenie bolo preformulované. 	
KS TT 	bod 31 
Bod 31. 

§ 214 ods. 3 

Návrh zavádza právo účastníka, ktorý požiadal o doručovanie písomností aj elektronickými prostriedkami, aby mu bolo miesto a čas verejného vyhlásenia rozsudku oznámené elektronickými prostriedkami. Druhý účastník, ktorý elektronickými prostriedkami nedisponuje (bežný napr. i starší občan v porovnaní s obchodnou spoločnosťou, advokátskou kanceláriou a pod.), takúto možnosť využiť nemôže, preto sa týmto narúša rovnosť postavenia účastníkov pred súdom a rovnaký prístup k súdu len na základe materiálneho zabezpečenia toho - ktorého účastníka. 

§ 214 ods. 4 - 

Sudca stratil lehotu na napísanie rozhodnutia podľa § 158 ods. 4 O.s.p., keďže, ak sa rozhodne vec ukončiť verejným vyhlásením rozsudku bez pojednávania, musí najprv rozsudok vyhotoviť písomne, čo si vyžiada potrebný časový úsek a oddiali termín vyhlásenia rozsudku. Lehota 30 dní, ktorá bola po vyhlásení rozsudku na jeho napísanie, sa presunie na vyhotovenie rozsudku pred jeho vyhlásením, takže sa konanie fakticky neskráti. Pokiaľ navrhovaná úprava sleduje cieľ skrátenia súdneho konania, reálne k tomu nedôjde, pretože sudca čas na napísanie rozsudku musí mať, takže posunie termín pojednávania, na ktorom rozsudok vyhlási a tým sa posunie lehota skutočného skončenia veci, čo súdne konanie reálne neskráti, iba na rozdiel od doterajšej praxe predĺži. 

Pri splnení povinnosti súdu doručiť rozsudok hneď po jeho vyhlásení prítomným účastníkom, vznikne potreba vyhotovovania dvoch rozhodnutí, čo opäť sťažuje a komplikuje prácu sudcu, pretože súd musí vydať 1. rozhodnutie vo veci samej, 2. rozhodnutie o trovách konania v prípade, ak účastník podal návrh na ich priznanie a neboli vyčíslené. Tento postup nadmerne zaťažuje sudcu, pretože doposiaľ bol výrok o trovách obsiahnutý v jednom rozhodnutí, preto v ods. 4 navrhujeme vypustiť doručenie rozsudku pri jeho vyhlásení a tým ods. 5 stratí opodstatnenie. 

Uvedené ustanovenie sa míňa svojmu účelu, pretože v prevažnej väčšine vecí bude podaný návrh na prisúdenie trov konania, budú dve rozhodnutia – v merite a v trovách, bude potrebné poskytnúť lehotu 3 pracovných dní na ich vyčíslenie a konanie sa reálne predĺži. Navrhovaná právna úprava bude mať dopad na štátny rozpočet, zvýšením nákladov na poštovné, pretože súd bude musieť doručovať dve rozhodnutia, jedno vo veci samej a jedno o trovách konania. 

Na odvolacom súde v súvislosti s aplikáciou ustanovenia § 214 ods. 5 môže dôjsť k situácii, že o trovách odvolacieho konania by osobitne rozhodoval vyšší súdny úradník, ale ak účastník využije právo podať odvolanie, musí o náhrade trov konania opätovne rozhodnúť sudca, resp. senát (§374 ods. 4 O.s.p.), ale len v prípade, ak odvolaniu v celom rozsahu vyhovie, (v ostatných prípadoch niet inštitúcie, ktorá by vec vyriešila.) 

 	O 	ČA 	Ustanovenia § 214 ods. 4 a § 58a boli preformulované. 
Porov. aj zmenu doplnenú do § 158 ods.4. 	
KS TT 	B Doterajšia právna úprava 
B. 
Doterajšia právna úprava 

§ 221 ods. 3 

Zákon v ustanovení § 221 ods. 3 zakotvuje možnosť odvolacieho súdu (-ukladá odvolaciemu súdu povinnosť), ak rozhoduje o odvolaní proti uzneseniu o návrhu na nariadenie predbežného opatrenia, (ktoré môže) rozhodnutie zrušiť, len ak konanie zastavuje. 

Navrhujeme túto právnu úpravu vypustiť, keďže v praxi sa vyskytujú časté prípady, kedy súd prvého stupňa rozhodne o odmietnutí podania a ak v odvolacom konaní sa vady podania odstránia, návrh na nariadenie predbežného opatrenia je perfektný, potom odvolaciemu súdu neostáva iné, len o predbežnom opatrení rozhodnúť. V takom prípade ide o jednostupňové rozhodnutie, kedy účastník na druhej strane, v neprospech ktorého bolo rozhodnuté, nemal možnosť vôbec použiť svoje argumenty, namietať proti uplatnenému nároku, ak návrhu odvolací súd vyhovie, protistrana – zväčša odporca – sa o predbežnom opatrení dozvie až z rozhodnutia odvolacieho súdu a svoju argumentáciu nemá kde uplatniť. Ide o porušenie zásady dvojinštančnosti súdneho konania a o odňatie možnosti konať pred súdom a uplatniť procesné práva protistrane. Preto navrhujeme túto právnu úpravu vypustiť, prípadne modifikovať tak, aby bolo možné rozhodnutie o návrhu na nariadenie predbežného opatrenia zrušiť, ak súd prvého stupňa o ňom vecne nerozhodoval, ale návrh posudzoval len z procesného hľadiska. 

Navrhujeme vypustiť právnu úpravu § 76 ods. 4, možnosť súdu stotožnenia sa so skutkovými a právnymi závermi v návrhu, ktorá je prvostupňovými súdmi často zneužívaná, keď sa stotožňujú s právnymi závermi návrhu, ktoré v ňom žiadne nie sú. Ak sa odvolací súd nestotožní s tým, že dôvody uvedené v návrhu sú dostatočné, musí vykonať dokazovanie resp. osvedčovanie a rozhodnutie odôvodňovať sám, čo je opäť porušením zásady dvojinštančnosti súdneho konania. 

§ 221 ods. 3 

Alternatívou k vypusteniu odseku 3 z ustanovenia je jeho doplnenie na konci formuláciou „alebo ak súd prvého stupňa o návrhu nerozhodol vecne a príčina brániaca vecnému rozhodnutiu bola do rozhodnutia odvolacieho súdu odstránená.“ 

§ 88 ods. 2 posledná veta OSP 

Toto ustanovenie nie je eurokonformné, pretože je v rozpore s právom spotrebiteľa vybrať si svoj súd, buď toto ustanovenie vypustiť alebo upresniť s tým, že neplatí pre spotrebiteľov. 

§ 105 ods. 3 OSP 

Ustanovenie rieši nesúhlas súdu s postúpením veci, výsledkom ktorého je rozhodnutie nadriadeného súdu, či je alebo nie je tento dôvodný, nerieši konečnú príslušnosť súdu, čo vlastne znamená, že spis môže byť takto postupovaný ďalším súdom i viackrát. Navrhujeme vrátiť sa k pôvodnému modelu, kedy nadriadený súd vyslovil, ktorý súd je vo veci príslušný. 

§ 105 ods. 1 

Okrem námietky kolégia sledujúcej návrat k výslovnej úprave spôsobu rozhodovania nadriadeného súdu pozitívne o príslušnosti, teda tak, ako to vyplývalo zo znenia zákona od 1. decembra 1995 do 30. júna 2007, čiže od účinnosti novelizácie vykonanej zákonom č. 232/1995 Z. z. do účinnosti ďal-šej novelizácie vykonanej zákonom č. 273/2007 Z. z. je tu aj ďalší problém spočívajúci v tom, že opäť zákonom č. 273/2007 Z. z. došlo i k takej úprave ustanovenia, ktorou bola z neho odstránená výslovná požiadavka, aby i k po-stúpeniu veci pre názor o nedostatku miestnej príslušnosti mohol pristúpiť len ten súd, na ktorý sa účastník obrátil (tu por. vypustenie príslušnej for-mulácie zo skoršieho znenia odseku 2 ustanovenia). Takto ale zmenou záko-na bola privodená absurdná (v doterajšej praxi súdov ale nie výnimočná) si-tuácia, v ktorej súd, na ktorý sa obrátil účastník, môže vec s názorom o ne-dostatku svojej miestnej príslušnosti postúpiť (prvý raz) a súd, ktorému bola vec postúpená, má možnosť svoj nesúhlas s postúpením mu veci vyjadriť nielen predložením veci svojmu nadriadenému súdu podľa odseku 3 (legitím-ne očakávaný a evidentne zákonodarcom už od nadobudnutia účinnosti pô-vodného znenia zákona predpokladaný postup), ale i ďalším postúpením veci súdu, ktorý je príslušný podľa neho. Uvedené potom môže viesť k tak dlhé-mu sledu postúpení veci, kým sa niektorý súd rozhodne nesúhlasiť s postú-pením štandardnou formou – predložením veci na rozhodnutie svojmu nad-riadenému súdu. 

Opísaný nedostatok možno v súčasnom znení zákona napraviť dvoma spôsobmi: 

Alt. I – vloženie do § 105 ods. 1 prvej vety O. s. p. medzi slová „Súd“ a „skúma“ slovného spojenia oddeleného čiarkami v podobe „..., na ktorý sa účastník obrátil, ...“ alebo 

Alt. II – nahradenie v § 105 ods. 2 prvej slovného spojenia „podľa odseku 1“ skôr sa tam nachádzajúcim slovným spojením totožným s tým na-vrhovaným v alternatíve I zhora, čiže „..., na ktorý sa účastník obrátil, ...“. 

 	O 	ČA 	K § 221 ods. 3 - zastávame názor, že nie je daný rozpor s platnou právnou úpravou. 
K § 76 pds- 4 - ak navrhovateľ neuniesol dôkazné bremeno, nie možné nariadiť predbežné opatrenie. Návrh na nariadenie PO súd zamietne. 
K § 88 ods. 2 - námet je zapracovaný do § 88 ods. 2. 
K § 105 - výklad obsiahnutý v námete podľa nášho názoru nekorešponduje s ratio legis platnej právnej úpravy.  	
KS TT 	bod 20 
Bod 20. 

§ 139 ods. 2 

Návrh zavádza lehotu na rozhodnutie o znalečnom 30 dní od vykonania tohto dôkazu. Navrhovaná úprava nerieši často sa vyskytujúcu situáciu, ak súd v zmysle § 122 s použitím § 127 O.s.p. znalecký posudok na pojednávaní buď oboznámi alebo vypočuje znalca a potom dôjde k záveru o potrebe doplniť dokazovanie dodatkom k znaleckému posudku, v takomto prípade by súd musel vypracovať dve uznesenia o znalečnom. 

Navrhujeme priznať odmenu do 30 dní od ukončenia znaleckého dokazovania znalcom, čo by v sebe zahŕňalo i dopĺňanie dokazovania dodatkom znaleckého posudku. 

 	O 	A 	 	
SAK 	K bodu 1. § 42 ods. 3 
Z navrhovaného textu je zrejmé, že sa chce jednoznačne upraviť, aby sa potrebný počet, ktorý má účastník predložiť, nevzťahoval iba na rovnopisy podania, ale aj na prílohy k nemu. 
Pokiaľ ale záver druhej vety hovorí iba o tom, že „jeden rovnopis s prílohami ostane na súde“ ale súčasne ďalej hovorí len o tom, že „každý účastník dostane jeden rovnopis“ avšak už bez zdôraznenia príloh, môže právna úprava spôsobovať výkladové problémy v tom smere, či súd bude vyhotovovať kópie príloh na trovy účastníka alebo na svoje trovy. 
Výkladový problém nemôže odstrániť ani navrhované znenie § 79 ods. 4, na ktorý odkazuje dôvodová správa. Dôvodom je skutočnosť, že § 79 ods. 4 hovorí iba o tom, že súd má povinnosť doručiť ostatným účastníkom návrh na začatie konania a jeho prílohy. Neupravuje ale otázku, na koho trovy sa prípadné absentujúce prílohy majú vyhotoviť. Túto otázku upravuje § 42 ods. 3, preto by to v tomto ustanovení malo byť jednoznačne zakotvené, a to napr. nasledovne: v závere druhej vety slová „aby každý účastník dostal jeden rovnopis“, doplniť o slová „s prílohami“. 
Takáto úprava by vyriešila problém potrebného počtu príloh aj pri iných podaniach. Konkrétne možno spomenúť napr. odvolanie, pri ktorom možno za podmienok zakotvených v § 205a uvádzať aj nové skutočnosti alebo dôkazy, ktoré budú tvoriť prílohy k odvolaniu. 
Súčasne treba upozorniť na skutočnosť, že v navrhovanom zákonnom texte sa ani pri § 209a ani pri § 211 nenavrhuje žiadna zmena ohľadne povinnosti súdu doručiť ostaným účastníkom aj prílohy k odvolaniu. Aj tieto ustanovenia by preto bolo vhodné doplniť o slová „s prílohami“. 
 	O 	A 	 	
SAK 	K bodu 4. § 58a 
1. Slovné spojenie „lehotu, v ktorej súd rozhodne o návrhu účastníka“ bolo zrejme prevzaté z doterajších ustanovení OSP. V nich však (napr. v § 75 ods. 4) vyjadruje povinnosť súdu do budúcnosti. Mechanické prevzatie takéhoto znenia do navrhovaného § 58a nevyjadruje dostatočne budúci čas. Bolo by preto vhodné použiť slovné spojenie „lehotu, v ktorej má súd rozhodnúť...“, tak, ako ho používa aj dôvodová správa k tomuto bodu. 
2. Začiatok plynutia lehoty od „podania“ návrhu nepovažujem za terminologicky vhodné riešenie. Mohlo by spôsobovať výkladové problémy. Viac určitý by bol napr. výraz „od dôjdenia návrhu na súd“ alebo „od doručenia návrhu na súd“. 
3. Záver „ak nie je ustanovené inak“ by mal byť oddelený len čiarkou, nie bodkočiarkou. 
4. Na navrhovanú úpravu nenadväzujú doterajšie ustanovenia zákona, ktoré majú rovnakú právnu úpravu a v ktorých sa zhodný text nenavrhuje vypustiť. Zbytočne tak pôjde o duplicitnú úpravu (napr. v § 75 ods. 5, § 176 ods. 4). 
5. Navrhujeme zvážiť opodstatnenosť širšej formulácie tohto ustanovenia tak, aby pokrývalo aj lehoty, v ktorých má súd iné povinnosti, ako je len povinnosť rozhodnúť. Spomenúť možno napr. navrhované znenie § 79 ods. 4 (bod 8.), v ktorom pôjde o zhodnú úpravu začiatku plynutia lehoty. 
 	O 	ČA 	pripomienky k § 42 ods. 3, k § 58a - akceptované 
Podrobné štylistické "vyčistenie" Občianskeho súdneho poriadku by si vyžadovalo samostatnú rozsiahlejšiu novelu. Lehota v § 176 ods. 4 sa viaže na „meritórne“ konanie a predbežné opatrenie je tiež osobitný (čiastočne) meritórny/prejudikatívny inštitút; navrhované lehoty sa týkajú štandardných procesných úkonov, pri ktorých najčastejšie dochádza k nedôvodným prieťahom v konaní – posledná časť sa viaže aj k neprijatiu akejsi všeobecnej lehoty pre všetky procesné úkony. 
Nie je celkom dobre možné resp. reálne ísť do absolútneho zovšeobecnenia vzhľadom na množstvo špecifických procesných situácií. 	
SAK 	K bodu 6. § 77a 
1. Odsek 2. nekorešponduje úplne s odsekom 1. Kým podľa odseku 2. predbežné opatrenie zanikne, ak navrhovateľ nepodal v súdom určenej lehote „návrh na začatie konania“, podľa odseku 1. súd takúto povinnosť predbežným opatrením uložiť nemôže. 
2. V odseku 2. sa dvakrát opakuje slovné spojenie „v súdom určenej lehote“; jedno z nich treba vypustiť. 
 	O 	A 	 	
SAK 	K bodu 7 § 79 ods. 3 
Návrh na viacerých miestach zavádza pojem webové sídlo, ktorý nie je definovaný, navrhujeme preto tento pojem definovať. 	O 	N 	zastávame názor, že je v platnom právnom poriadkku je tendeciu, že pojem webové sídlo sa stáva ustáleným pojomom. Svoj základ čerpá v zákone č. 275/2006 Z. z. o informačných systémoch verejnej správy a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov. Pracuje s ním napr. aj zákon č. 211/2000 Z. z. o slobodnom prístupe k informáciám. Nepovažujeme za žiadúce definovať tento pojem v Občianskom súdnom poriadku. 	
SAK 	K bodu 8. § 79 ods. 4 
K vhodnosti nahradenia použitého pojmu „od podania“ pozri argumentáciu pri bode 4. § 58a, konkrétne pod jeho bodom 2. 	O 	A 	 	
SAK 	K bodu 9. § 88 ods. 1 písm. o) 
Dá sa polemizovať o vhodnosti navrhovanej zmeny. 
Takáto úprava už bola a upustilo sa od nej, je to krajne nepriaznivé pre účastníkov - žalobcov, pretože všetky vydavateľstvá a vysielatelia sídla v BA, navyše nehospodárne, pretože následky zásahu sa prejavujú v okolí žalobcu, navrhuje svedkov z okolia, ktorí by cestovali do Bratislavy. 
 	O 	N 	V úprave príslušnosti súdu na konanie vo veciach ochrany osobnosti sa navrhuje návrat k osvedčenej právnej úprave „všeobecného súdu odporcu.“ Aktuálna koncepcia príslušnosti súdu v týchto veciach sa v praxi neosvedčila. 
Navrhovaná zmena predpokladá aj ustálenie judikatúry (resp. jej väčšiu stabilitu). V praxi možno vysledovať prípady, kedy súdy opomínajú reflektovať na judikatúru ESĽP (porov. napr. aktuálne rozhodnutie ESĽP vo veci ochrany osobnosti v kauze vydavateľstvo Ringier v. SR).  	
SAK 	K bodu 10. § 92 ods. 5 
1. K vhodnosti nahradenia použitého pojmu „od podania“ pozri argumentáciu pri bode 4. § 58a, konkrétne pod jeho bodom 2. 
2. Pri použitej formulácii vety môžu vznikať pochybnosti, či sa lehota 15 dní vzťahuje na povinnosť súdu zaslať výzvu na vyjadrenie alebo na povinnosť účastníka vyjadriť sa. Podľa dôvodovej správy ide o povinnosť súdu. Odporúčam preto vetu preformulovať napr. nasledovne: „... súd ich do 15 dní od dôjdenia návrhu podľa odsekov 1, 2 alebo 4 vyzve na vyjadrenie...“ 
3. Alternatívne daný začiatok plynutia 30 – dňovej lehoty nie je zvolený vhodne. Dôvodom je skutočnosť, že nie je zrejmé, v ktorých prípadoch má súd povinnosť rozhodnúť do 30 dní od urobenia (podania) návrhu. Má ísť o prípady, keď sa účastník alebo ten, kto má do konania vstúpiť, na výzvu súdu nevyjadrí? Ak áno, potom treba povedať, že v čase uplynutia 30-dňovej lehoty od urobenia (podania) návrhu súd ešte spravidla nebude vedieť, či sa účastník (iná osoba) vyjadrí alebo nevyjadrí, pokiaľ mu súd nedá mimoriadne krátku lehotu na vyjadrenie, a síce takú, ktorá by skončila skôr, ako uplynie 30 dní od urobenia podania. Ak nejde o tento prípad, potom navrhované znenie nerieši situáciu, v akej lehote má súd rozhodnúť, ak sa účastník (iná osoba) v lehote určenej súdom nevyjadrí. Bolo by preto vhodnejšie lehotu 30 dní viazať na vyjadrenie dotknutých osôb alebo na márne uplynutie lehoty, v ktorej sa mali vyjadriť. 
4. V záujme zrýchlenia konania by možno bolo vhodné v zákone určiť nielen lehotu na zaslanie výzvy, ale aj lehotu, v ktorej sa má dotknutá osoba k návrhu vyjadriť. Pri navrhovanom znení je totiž určenie dĺžky lehoty na vyjadrenie osoby ponechané na úvahu súdu. 
 	O 	ČA 	Pripomienky pod bodmi 1 až 3 - akceptované, 
K bodu 4- ustanovenie ďalšej lehoty nepovažujeme za potrebné. Lehoty nebudú neprimerane dlhé, nakoľko zákon zakotvením lehoty označil úkon za "sledovaný". 	
SAK 	K bodu 12. § 96 ods. 3 
Pokiaľ je cieľom navrhovanej zákonnej úpravy zrýchlenie konania a zabránenie obštrukcií zo strany účastníkov, treba zvážiť, či by aj v ust. § 96 ods. 2 nebolo vhodné stanoviť súdu lehotu, v ktorej má vyzvať odporcu na vyjadrenie sa k späťvzatiu návrhu, lehotu, v ktorej sa má odporca vyjadriť a napokon aj lehotu, v ktorej má súd o späťvzatí rozhodnúť. 
Respektíve treba zvážiť zakotvenie všeobecného ustanovenia, ktoré by zakotvovalo tieto povinnosti súdu a účastníkov pre najrôznejšie situácie. 
 	O 	N 	Porov.vyhodnotenie k prípomienke k bodu 10 (podbod 4). 
Pre komplikovanosť textu po navrhovanom zavedení lehôt bolo od pôvodného úmyslu upustené a zostala len úprava v § 96 ods. 3. 	
SAK 	K bodu 16. § 115a ods. 2 
Navrhuje sa úplne nové znenie odseku 2., čo znamená, že jeho pôvodné znenie týkajúce sa drobných sporov, neostane v zákone. To má za následok, že ak účastníci nebudú súhlasiť s rozhodnutím bez nariadenia pojednávania, ani sa nevzdajú práva na prejednanie veci, bude musieť súd aj v drobných sporoch vždy nariadiť pojednávanie. Z dôvodovej správy ale takýto zámer zákonodarcu nevyplýva. Ten chce práve aj v odvolacom konaní vypustiť obligatórnosť pojednávania v drobných sporoch. Právnu úpravu preto treba v tomto smere zmeniť. 	O 	N 	Komplexnejšia úprava konania o drobných sporoch bude predmetom neskoršej „veľkej“ novely OSP. 
Aktuálne bol len odstránený stav, kedy o 5 eurách nepojednával jeden sudca na OS, ale pojednávanie, vrátane vykonania celého dokazovania, vykonal trojčlenný odvolací senát. 	
SAK 	k bodu 17 § 119 ods.3 
zrýchlenie súdneho konania a zlepšenie prístupu občanov k súdnej ochrane je samozrejme legitímna požiadavka, pri snahách o vypočutie hlasov volajúcich po zrýchlení súdnych konaní však nemožno stratiť zo zreteľa tú skutočnosť, že súdnictvo by malo byť humánne, je robené pre ľudí, je o ľuďoch a pracuje s ľuďmi, nie je to vec strojov, 
toto platí tak na strane účastníkov konania, osôb zúčastnených na konaní ako aj sudcov a súdneho aparátu 
- vyplýva z ľudskej podstaty veci, že účastník konania alebo jeho zástupca, alebo svedok, alebo znalec alebo ktokoľvek, môže ochorieť ..., v spoločnosti, kde sú mravné a etické ideály uznávané a „ v poriadku“ sa voči chorým ľuďom správame ohľaduplne, ľudsky a s pochopením a vnímame ich stav ako určité znevýhodnenie oproti zdravému človekovi, mnohokrát spojené s rôznymi bolesťami, nepohodlým, celkove možno povedať s tým spojeným utrpením 
- v občianskej spoločnosti založenej na demokratických princípoch, ku ktorým sa hlási aj naša krajina nemôže byť právna úprava založená na prezumpcii pretvárky, hypochondrie a úmyselného vyhýbania sa plneniu povinností v prípade, ak niekto ochorie 
- doteraz dokladom o tom, že sa niekto nemôže zúčastniť na pojednávaní bolo uznanie práceneschopnosti, ktorú pri vyšetrení pacientovi vystavil jeho ošetrujúci lekár, zo samotného názvu tohto dokladu „práceneschopnosť“ vyplýva, že lekár jeho vystavením uznal, že človek je do takej miery chorý, že nemôže vykonávať svoju obvyklú prácu, ktorá je jeho každodenným zamestnaním 
- navrhovanou zmenou zákona, kedy lekár má dávať pacientovi vyjadrenie, že nie je schopný sa zúčastniť pojednávania bez ohrozenia života a zhrošenia zdravotného stavu, delíme pracovné neschopnosti osob na minimálne dve kategórie : 
1.človek je chorý natoľko, že do práce chodiť nemôže (účastník konania, ktorý je stolár a má zlomenú ruku), ale môže sa zúčastniť pojednávania 
2. človek je chorý tak, že nemôže chodiť do práce a ani na pojednávania, 
tu sa neberie ohľad na to, že zhoršenie zdravotného stavu a PN sú pre človeka aj psychicky vyčerpávajúce stavy a nepohoda spojená s chorobou, ktorá človeku síce umožňuje chodiť a na pojednávanie prísť a zdanlivo jeho stav nezhorší, zhorší postavenie tohto účastníka konania priamo na pojednávaní, kde sa nebude môcť tak sústrediť, aby mohol svoje práva účinne brániť, podotýkam, že aj zdravému človekovi sa po súdnych pojednávaniach môže závažne zhoršiť zdravotný stav 
- zabúdame na to, že súdne pojednávanie je vážna vec a rozhodnutie súdu má pre účastníkov konania veľmi závažné dôsledky, niekedy fatálne (rozvod, zverenie dieťaťa do výchovy, uznanie vinným, zaviazanie na zaplatenie vysokej finančnej čiastky a podobne) 
u chorých advokátov nastáva tiež zaujímavá situácia: 
- advokát je práceneschopný tak, že nemôže vykonávať bežnú prácu advokáta – konzultácie, právne poradenstvo, spisovanie listín o právnych úkonoch, vypracovanie žalôb, právnych rozborov a podobne, ale je schopný účasti na pojednávaní, čo nepatrí medzi najľahšie úlohy advokáta 
- advokát pri zastupovaní klienta pred súdom nesie vážnu zodpovednosť, mal by byť psychicky aj fyzicky v dobrej kondícii, aby to zvládol, nehovoriac o tom, že by sa mal na pojednávanie pripraviť a pojednávanie môže byť vyvrcholením celej jeho práce na prípade 
- pokiaľ teda lekár usúdi, že je advokát neschopný práce, znamená to, že je neschopný pracovať ako advokát, teda logicky z veci vyplýva, že sa nemôže zúčastniť ani pojednávania. 
Z vyššie uvedených dôvodov považujem za absurdné vyžadovať od lekárov vyjadrenia, ktoré sú uvedené vyššie, nehovoriac o tom, či vôbec je nejaký právny mechanizmus na to, aby bol lekár povinný osobe takéto vyjadrenie vystaviť a akú zodpovednosť nesie lekár za to, že takýto doklad odmietne vystaviť, keď bol na to dôvod alebo ho vystaví, keď na to dôvod nebol. 
Navrhované znenie vychádza z prezumpcie toho, že podvodníkmi sú nielen pacienti, ale aj lekári a to nie je možné akceptovať a uráža to čestných ľudí. 
Vec je potrebné skúmať aj z pohľadu lekára, predsa aj nedoliečená chrípka, keď pacient zdanlivo už nemá žiadne príznaky, len ešte neuplynula dostatočná doba liečby na jeho úplné vyliečenie, môže ohroziť neskôr život človeka, sú prípady, keď v dôsledku nedoliečenia takýchto zdanlivo neškodných ochorení, človek neskôr prišiel o život. 
V navrhovanom znení je ďalší zaujímavý výkladový problém: 
- účastník je povinný podľa odseku 2 oznámiť dôvod na odročenie bez zbytočného odkladu potom, ako sa ho dozvedel, v prípade zdravotného stavu účastníka je dôvodom na odročenie samotná jeho pracovná neschopnosť alebo vedomosť o tom, že jeho účasť na pojednávaní ho môže ohroziť na živote alebo mu zhoršiť zdravotný stav ? 
Napríklad advokát je PN od 1.3. a jeho PN trvá, 15.3. mu súd oznámi termín pojednávania na 21.3., advokát disponuje len dokladom o tom, že je PN, musí navštíviť lekára, aby mu vystavil potvrdenie o ohrození života účasťou na pojednávaní, k lekárovi sa tiež nemusí dostať ihneď vzhľadom na ich vyťaženosť a situáciu v zdravotníctve, alebo sa k lekárovi nevie osobne dostaviť, pretože mu to jeho zdravotný stav neumožňuje a súdu v lehote 3 dni pred pojednávaním, teda v tomto konkrétnom prípade do 18.03. nestihne oznámiť. Vzniká zbytočné šikanovanie chorého človeka. 
A čo má napísať do žiadosti o odročenie ? Kedy sa o prekážke dozvedel ? Keď sa stal PN alebo keď mu lekár vystavil potvrdenie, že je jeho život ohrozený? 
Nie je bez významu to, že súdy nie vždy oznamujú termíny ( najmä v menších mestách) pojednávania s dostatočným predstihom. 
Vyššie uvedené sa vzťahuje aj k §147, kde však v odseku 3 akoby bol sankcionovaný účastník, ktorý skutočne nemohol svoje ochorenie predvídať ( dostal v deň pojednávania alebo deň pred ním infarkt) a priznanie práva účastníkovi na zaplatenie určenej sumy za to, že sa zbytočne dostavil na pojednávanie, je fakticky podmienené len tým, aby ho uplatnil v lehote 15 dní, teda nie je tu zakotvené moderačné právo súdu túto náhradu v prípadoch osobitného zreteľa nepriznať. 
 	O 	N 	Navrhovaná zmena je reakciou na nežiadúcu prax (nielen účastníkov ale aj súdov) domáhať sa odročenia/odročovať pojednávania bez reálnej existencie dôležitých dôvodov. Cieľom – o.i. - je poskytnúť väčšiu „ochranu“ slušným účastníkom a advokátom, ktorí si svoje povinnosti riadne plnia, a to aj povinnosťami uloženými súdu byť aktívny v rámci prípravy pojednávania v užšom slova zmysle. 	
SAK 	K bodu 21. § 147 
V prvom odseku navrhujeme vypustiť slová „alebo ak tieto trovy vznikli náhodou, ktorá sa im prihodila“ a viazať povinnosť uhradiť trovy konania, ktoré by inak neboli vznikli, účastníkom konania, resp. jeho zástupcom iba v prípade, ak vznikli ich zavinením; zaväzovať ich na náhradu trov konania, ktoré vznikli náhodou, t.j. tieto nemohli svojim konaním, resp. nekonaním ovplyvniť považujeme za nesprávne. V odseku 3. predmetného paragrafu je nedostatočne zrozumiteľná jeho druhá veta. Nie je totiž zrejmé, kto je druhý účastník. Tiež nie je zrejmé, kto napĺňa pojmové znaky slova „od neho“. Daný odsek totiž používa pojmy účastník, ktorý zavinil dôvod odročenia, jeho zástupca, protistrana, druhý účastník, jeho právny zástupca. Terminologicky treba odsek zjednotiť a tiež zjednodušiť alebo inak spresniť prípadne celý odsek vypustiť, nakoľko zavádzanie peňažných sankcií takéhoto charakteru nepovažujeme za správne, ani potrebné. OSP v súčasnom znení dáva súdom dostatočný priestor na riešenie takýchto situácií. Zároveň navrhovaný ods. 1 takéto situácie zahŕňa. K „náhode“ odkazujeme na naše pripomienky uvedené k ods. 1. Odhliadnuc od uvedeného navrhované znenie nerieši ani situáciu, keď dôjde k ochoreniu, resp. zhoršeniu zdravotného stavu účastníka konania alebo jeho právneho zástupcu v lehote 3 dní pred pojednávaním. Pritom sa opäť jedná o situácie, ktoré účastník alebo jeho právny zástupca nezavinili a ani ich nemôžu ovplyvniť. 	O 	ČA 	Predkladateľ zmenil úpravu v § 147, § 147a, § 148 v nadväznosti aj na pripomienky ostatných pripomienkujúcich subjektov. 
Zodpovednosť za náhodu je súčasťou právneho poriadku v ustanvoení § 147 ods. 1 Občianskeho súdneho poriakdu už dlhodobo. 	
SAK 	K bodu 31 § 214 
Ods. 4 a 5 počíta s tým, že senát má mať pripravené a napísané rozhodnutie, avšak bez rozhodnutia o trovách konania, o ktorých bude rozhodovať a doručovať takéto rozhodnutie dodatočne, výsledný efekt je sporný. 	O 	ČA 	Priorita včasného rmeritórneho rozhodnutia. 
V nemalom počte vecí ukončených odvolacím súdom verejným vyhlásením rozhodnutia už aj v súčasnosti je možné i o torvách (odvolacieho) konania rozhdontúť priamo vo vyhlásenom rozsudku (všetky PaNC veci, potvrdenia pri neuplatňovaných/nevzniknutých trovách atď.). 	
SAK 	K bodu 32. § 217 ods. 3 
Veta je jazykovo nesprávne vytvorená. Časť vety za prvou čiarkou „pre ktoré rozhodnutie“ nenadväzuje na prvú časť vety, v ktorej sa hovorí o „návrhu“. Navrhujem preformulovať napr. nasledovne: „Ak pre rozhodnutie odvolacieho súdu o návrhu účastníka tento zákon určuje (stanovuje) lehotu, začne lehota plynúť...“. 	O 	A 	 	
SAK 	K bodu 34. § 238 ods. 4 
Navrhovaná úprava nedáva zmysel. Bez straty logiky a pravidiel slovenského jazyka nie je možné za slová „nie je prípustné“ vložiť slová „a vo veciach vrátenia dieťaťa...“. Z dôvodovej správy vyplýva, že vo veciach vrátenia neoprávnene premiestneného alebo zadržaného dieťaťa je záujem vylúčiť možnosť použitia mimoriadnych opravných prostriedkov. 
Z tohto dôvodu je potrebné bod 34. formulovať nasledovne: sa za slová „nie je prípustné“ vkladajú slová „vo veciach vrátenia dieťaťa, ktoré bolo neoprávnene premiestnené alebo zadržané a“. 
 	O 	A 	bod 34 bol vypustený z návrhu zákona.  	
SAK 	K bodu 35. § 243f ods. 2 
Z rovnakých dôvodov ako sú uvedené pri bode 34. nie je možné vložiť slová „a vo veciach vrátenia dieťaťa...“ na začiatok písmena a). Je potrebné bod 35. preformulovať tak, že sa na začiatok písmena a) vkladajú slová: „vo veciach vrátenia dieťaťa, ktoré bolo neoprávnene premiestnené alebo zadržané a“. 

 	O 	N 	bod 35 bol vypustený z návrhu zákona. 	
SAK 	K bodu 39 § 272 
1. V odseku 1. písm. a) nie je dôvod trvať na právoplatnosti rozhodnutia. Navrhovaná úprava by znemožnila viesť výkon rozhodnutia na základe rozsudku predbežne vykonateľného podľa § 162 ods. 3. 
2. Vymenúvanie rozhodnutí v odseku 1. pod písm. a) až c) sa javí ako nadbytočné. Všetky tri prípady je možné subsumovať pod jediné písmeno, v ktorom by bolo uvedené, že sa výkon rozhodnutia vedie na základe a) vykonateľného rozhodnutia súdu. Označenie písmena d) by sa tak zmenilo na písm. b). 
 	O 	A 	 	
SAK 	K bodu 40. § 273 
V odseku 3. by bolo vhodné výslovne uviesť, či má povinný nárok aj na spätné vyplatenie tých dávok, ktoré boli v rámci výkonu rozhodnutia zastavené, alebo či má nárok len na tie dávky, na ktoré vznikol nárok až po výzve súdu na obnovu dávok. 	O 	A 	Predkladateľ akceptoval zásadné pripomienky MPSVaR SR na doplnenie nových novelizačných článkov 5 a 6, v ktorých sa reišei aj otázka spätného vyplatenia vybraných dávok.  	
SAK 	K bodu 41. § 273aa 
Z odseku 4. nevyplýva, kto má sudcovi poskytnúť súčinnosť. Dá sa predpokladať, že to má byť právnická osoba. V tomto smere by bolo vhodné urobiť doplnenie. 
Súčasne by bolo zrejme vhodné vymedziť, čo sa rozumie pod priestorom právnickej osoby. Či ide len o vlastnícky vzťah alebo aj o nájomný vzťah, príp. iný právny režim (napr. právo zodpovedajúce vecnému bremenu). Vymedzené by to mohlo byť napr. nasledovne: „...nachádza v priestore, ku ktorému mu právnická osoba akékoľvek právo, poskytne sudcovi súčinnosť pri výkone rozhodnutia o odňatí dieťaťa táto právnická osoba.“ 
Aj v odseku 4. by malo byť zakotvené právo sudcu zabezpečiť otvorenie priestoru. V prípade akceptovania tejto pripomienky je potrebné urobiť doplnenie aj v § 273d ods. 2 písm. b). 
 	O 	A 	V § 273aa bol upravený odsek 4. Vysvetlenie namietaných otázok je obsiahnuté aj v dôvodovej správe.  	
SAK 	K bodu 42. § 273d 
V odseku 2. písm. b) má byť správne § 273aa ods. 3 (nie § 273a). Prípadne treba doplniť aj ods. 4 (teda § 273aa ods. 3 a 4), ak by sa akceptovala pripomienka uvedená v závere pri bode 41. 	O 	A 	 	
OS ZV 	lehotám na rozhodovanie o procesných návrhoch, odmenám advokátov 
Z pozície Okresného súdu Zvolen pripomienkujeme v stanovenej lehote do 28. 7. 2011 návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov. 

V prípade, že budú v O.s.p. stanovené lehoty na rozhodovanie o jednotlivých procesných návrhoch, navrhujeme z dôvodu prehľadnosti a bezproblémovej aplikovateľnosti zjednotiť všetky lehoty s určením lehoty 60 dní a zároveň zjednotiť lehoty pre I. stupňové a II. stupňové súdy (niet žiadneho dôvodu, prečo by tieto lehoty mali byť rozdielne). 

Keďže cieľom, ktorý sleduje novela O.s.p. je zrýchlenie občianskeho súdneho konania, zároveň navrhujeme, aby Ministerstvo spravodlivosti SR zrealizovalo novelizáciu vyhlášky Ministerstva spravodlivosti SR č. 655/2004 Z. z. o odmenách a náhradách advokátov za poskytovanie právnych služieb tak, aby odmeny boli viazané na konania o jednotlivých typoch žalôb (civilné veci, obchodné veci), čo by nepochybne tiež prispelo k zrýchleniu konania, keďže z praktických skúseností je zrejmé, že za situácie, keď advokáti sú odmeňovaní tarifnou odmenou za jednotlivé úkony, nie sú náležite motivovaní k čo najkratšiemu skončeniu súdneho sporu (podávanie procesných návrhov postupne, resp. až v rámci pojednávania, označovanie dôkazov – postupne, neúčasť na pojednávaniach atď.). Za terajšieho právneho stavu advokáti nie sú ničím pobádaní k tomu, aby ich činnosť vo vzťahu k súdnemu konaniu bola koncentrovaná, rýchla a efektívna. 
 	Z 	N 	S úplným zjednotením dĺžky všetkých procesných lehôt (t.j. rovnako pre súdy 1. stupňa i pre odvoalcie súdy) nie je možné súhlasiť. V § 165 ods. 2 ide o jedinú dlhši lehotu ustanovenú pre krajský súd, čo je dôvodoné vzhľadom na potrebu oboznámenia sa odvolacieho súdu s vecou.  	
OS ZA 	 
1/ V § 42 ods. 3 navrhuje pre odstránenie nejasností doplniť alebo spresniť aj ust. § 129 ods. 1 O.s..p. tak, že ak účastník predkladá listinný dôkaz v kópii a žiada ho založiť do spisu, je povinný predložiť listinný dôkaz v takom počte kópií, aby jedna kópia listinného dôkazu zostala na súde a aby každý účastník dostal jedno kópiu predkladaného listinného dôkazu. 
Odôvodnenie: problémy v terajšej praxi a obštrukcie keď účastník predkladá listinný dôkaz na pojednávaní v jednom vyhotovení, ja dôkaz vykonám podľa § 129 ods. 1 O.s.p. avšak protistrana s poukazom na ust. § 42 ods. 3 O.s.p. žiada o vyhotovenie a doručenie kópie, hoci sa nejedná o podanie, len o predloženie dôkazu, nasledujú žiadosti o odročenie pre neoboznámenie sa s list. dôkazom, hoci ho súd prečíta alebo oboznámi dôkaz a pod.. Už tento môj postup bol predmetom zrušenie rozsudku. Ak teda účastník predkladá podanie s potrebným počtom príloh, ktoré sú zas len listinnými dôkazmi, nech predloží a fotokópie v potrebnom počte. Súd ho nemá možnosť ani dôvod doposiaľ k tomu nútiť, originál sa podľa spravovaceho poriadku zakladá do prílohovej obálky. 

3/ Doplniť za § 45 ods. 4 ustanovenie. Ak je účastník v konaní zastúpený advokátom, súd doručuje advokátovi písomnosti v elektronickej podobe na elektronickú adresu. Ak advokát neoznámi súdu inú elektronickú adresu, súd mu doručuje listiny na adresu vedenú v Slovenskej advokátskej komore. 
Dôvod: zrýchlenie konania, predvolaní , hospodárnosť konania. 

10/ ZMENIŤ § 92 sa dopĺňa odsekom 5, ktorý znie: 
„(5) Ak je potrebný súhlas účastníkov alebo toho, kto má vstúpiť do konania, súd ich vyzve na vyjadrenie do 15 dní od podania návrhu podľa odsekov 1, 2 alebo 4; o návrhoch súd rozhodne do 30 dní od uplynutia lehoty na vyjadrenia dotknutých osôb.“. 
Odôvodnenie: navrhovanú formuláciu považujem za dosť nepresnú či 30 dní od podania návrhu alebo 30 dní od doručenia vyjadrenia, ak súd zašle vyjadrenie napr. v 15 deň, účastník má 15-dňovú lehotu uplynie už 30 dní od doručenia návrhu a účastník ešte len môže zasielať vyjadrení. 

30/ Už roky upozorňujem ta totálny nezmysel a pravdepodobne omyl pri novelizácii, keď nie je prípustné odvolanie § 202 ods. 3 písm. o/ podľa ktorého nie je prípustné odvolanie, ak sa zamietol návrh na prerušenie konania podľa § 109 ods. 1 písm. c), kedy súd konanie ex offo preruší ak rozhodol, že požiada Súdny dvor Európskych spoločenstiev o rozhodnutie o predbežnej otázke podľa medzinárodnej zmluvy. Takýchto konaní a postupov je pomerne málo, ak súd zle postaví otázku mohlo by byť prípustné odvolanie, najmä pre jej formuláciu. Nepripustením odvolania sa však nič extrémne nespraví. Odvolanie je však prípustné pri fakticky procesnom rozhodnutí podľa § 109 ods. 2 písm. c/ podľa ktorého pokiaľ súd neurobí iné vhodné opatrenia, môže konanie prerušiť, ak c) prebieha konanie, v ktorom sa rieši otázka, ktorá môže mať význam pre rozhodnutie súdu, alebo ak súd dal na takéto konanie podnet. Kým voči tomuto rozhodnutiu bude prípustné odvolanie, nie je možné zabrániť prieťahom. Postačuje ak na každom pojednávaní si účastník vymyslí iný dôvod pre prerušenie a súd musí vyhotoviť uznesenie, proti ktorému účastník podá odvolanie. Keď mi niekto zdôvodní logiku, kúpim mu sáčok cukríkov! Prosím nehádzať všetky pripomienky do koša. Zdôvodnenia od JUDr. Straku, že nepredloženie rozh. alebo jeho nevyhotovenie pred rozhodnutím nemôže byť dôvodom pre zrušenie rozsudku nie je v praxi aplikovateľné, pretože ak sa snažím rýchlo konať, moje rozsudky sú z tohto dôvodu a pre odňatie možnosti konať pred súdom zrušované. 

17/ navrhujem: 
„§ 119 
(3) Ak je dôvodom na odročenie pojednávania zdravotný stav účastníka alebo jeho zástupcu, návrh na odročenie pojednávania (má) nahradiť „musí“ obsahovať aj vyjadrenie ošetrujúceho lekára, že zdravotný stav účastníka neumožňuje účasť na pojednávaní. Za takéto vyjadrenie sa považuje vyjadrenie ošetrujúceho lekára, či účastník je schopný bez ohrozenia života a zhoršenia zdravotného stavu zúčastniť sa pojednávania. 

18/ navrhujem uviesť presné znenie, ak súd sa v prípade, že svedok má bydlisko v zahraničí uspokojiť len s jeho vyhlásením, tak je to potrebné výslovne uviesť, prípadne špecifikovať a stanoviť procesné podmienky, napr. vyhlásenie pred mieste príslušným súdom, osvedčený podpis a pod... Navrhovaná formulácia spôsobuje nejasnosti. 

19/ § 138 ods. 4/ Ak bol účastníkovi priznaný nárok na právnu pomoc podľa osobitného predpisu14a), takéto rozhodnutie má účinky oslobodenia od súdnych poplatkov v rozsahu, v ktorom mu bola právna pomoc priznaná. doplniť: Ak bolo účastníkovi odňaté oslobodenie od platenia súdnych poplatkov podľa ods. 2, zaniká účastníkovi aj nárok na právu pomoc priznanú podľa osobitného predpisu. 
Dôvod: už sa mi stalo, že bolo odňaté oslobodenie od SUP, zrušené ustanovenie advokáta súdom a účastník zatajil skutočnosti, a CP mu ustanovilo zástupcu. 

21/ ods. 3 Ak súd rozhodol o odročení nariadeného pojednávania, na základe žiadosti účastníka z dôležitého dôvodu na jeho strane, ktorý zavinil, alebo je výsledkom náhody, ktorá sa mu, alebo jeho zástupcovi prihodila, má účastník vystupujúci v konaní ako protistrana, ktorý sa dostavil na pojednávanie, právo od neho požadovať sumu 15 eur. Ak je druhý účastník zastúpený právnym zástupcom, možno od neho požadovať sumu 100 eur, ak bola dôvodom odročenia neúčasť právneho zástupcu. To neplatí, ak účastník splnil povinnosť podľa § 119 ods. 2 a zároveň žiadosť o odročenie bola doručená súdu skôr ako tri dni pred termínom pojednávania. 
Sumu 100 eur by som nahradil právom požadovať náhradu úkonu právnej služby, paušálnych výdavko a prípadne náhrady straty času a cestovných výdavkov ako aj DPH podľa osobitných predpisov, pričom by som doplnil .. bez ohľadu na výsledok sporu. 100 eur by mohol značne presahovať nároky advokáta, na ktoré by mal v prípade úspechu nárok a zbytočne sa navodzuje sankcia ak napr. niekto náhle ochorie. 
Ďalej by som doplnil za poslednú vetu a účastník ktorý sa zúčastnil pojednávania oznámil súdu elektronickú adresu, faxové alebo telefónne číslo, na ktoré bolo možné odročenie pojednávania oznámiť. Zároveň navrhujem zmeniť lehotu 7 dní alebo aspoň 5 pracovných dní. Zväčša kým podateľňa predloží pojednávanie asistentke, tá kým sa spojí so sudcom (môže pojednávať, PDP, školenie) ten posúdi návrh a určí termín uplynú aj dva dni alebo viac. Ak by bolo ospravedlnenie doručené napr. vo štvrtok alebo piatok, súd nestihne odročiť pojednávanie a oznámiť odročenie. Naviac pojednávania sa vždy môže zúčastniť zástupca, účastník ak má problémy si môže zvoliť zástupcu a pod. 

Za ust. § 147 by som doplnil odsek 5/: Ak bolo pojednávanie odročené na základe návrhu účastníka, nasledujúce pojednávanie nemožno pre dôvody na jeho strane. 
Odôv.: Zamedzí sa prieťahom, ak už som raz sa nemohol dostaviť na pojednávanie, musím si zabezpečiť povinnosti tak, aby som sa na ďalšie pojednávanie dostavil, napr. zvoliť zástupcu a pod.. Ak je niekto vážne chorý, hospitalizovaná a pod. a sudca už om vie, určí predsa termín tak, aby sa účastník mohol dostaviť a neodňal mu právo. Teraz máme účastníka chorého každý mesiac na inú diagnózu, chrípka, bolesti v krížoch, črev. problémy, angína a pod... 

29/ V § 169 ods. 2 zmeniť tak, že druhá veta znie: „Uznesenie o prerušení konania proti ktorému je prípustné odvolanie, o zamietnutí návrhu na prerušenie konania a o oslobodení od súdnych poplatkov a ustanovení zástupcu z radov advokátov musí vždy obsahovať odôvodnenie.“. 
Reagujem na návrh nepripustiť odvolanie proti § 19 ods. 2 písm. c/ O.s.p. 

31/ navrhované ust. ods. 3 považujem za nadbytočné, predsa všetko je na podľa novely spravovacieho poriadku na webovej tabuli súdu tak načo informovať o vyhlásení rozsudku aj to nemá povinnosť ani prvostupňový súd. 

iné: 
Zmeniť ust. § 30 ods. 1 Osp. tak, aby súd ustanovoval advokáta výnimočne a to len vtedy, ak o ustanovenie advokáta požiadal Centrum právnej pomoci, ktoré mu neustanovilo advokáta a súd zistil iné dôvody, pre ktoré na ochranu práv účastníka je nevyhnutné ustanoviť advokáta a umožňujú to pomery účastníka. 
Dôvod: účastník by sa mal v prvom rade domáhať práv v CPP a nie poslať návrh na súd, ktorý skúma pomery a ustanoví CPP. Duplicita a nejednotnosť v rozhodovaní. 

Zmeniť § 29a O.s.p. tak, že aj je v tej istej veci na jednej strane sporu počet účastníkov väčší ako dvadsať a jednotlivým výkonom ich práv by mohol byť ohrozený účel a rýchly priebeh konania a títo účastníci sa nedohodnú na spoločnom zástupcovi, určí spoločného zástupcu účastníkov súd z radov advokátov. Zároveň súd pripojí doložku, že ak sa účastníci nevyjadria v určitej lehote, bude sa predpokladať, že nemajú k ustanovenému zástupcovi pripomienky. Spoločný zástupca má rovnaké procesné postavenie ako splnomocnenec. Spoločný zástupca nemôže bez písomného súhlasu zastúpeného účastníka konania vziať za neho návrh späť. Spoločný účastník bez ďalšieho zastupuje aj právnych nástupcov pôvodného účastníka. 
Ods. 2 vypustiť. 

Problém je najmä ak je väčší počet účastníkov na strane odporcu, napr. urč. vlastníctva k pozemku v urbáre, na zástupcovi sa nikdy nedohodnú, s ustanovením nesúhlasia a vec nemožno vylúčiť pre nerozdielne spoločenstvo. Ak účastník nesúhlasí so zástupcom, môže sa zúčastňovať pojednávaní a prednášať návrhy, vyjadrenia, predkladať dôkazy. Môže sa príp. upraviť, že ak si to účastník vyžiada, súd rovnako ako spoločného zástupcu informuje účastníka na jeho náklady. 

navrhujem v prípade spotrebiteľských konaní ak je navrhovateľom osoba so sídlom mimo štátov EÚ a viazaných dohovorom uložiť v OSP aby súd priamo poučil účastníka o práve podľa § 51 ods. 1 zák. č. 97/63 Z.z. žiadať preddavok a bol upravený zák. č. 97/93 Zb. v ust. § 51 ods. 2 tak, že 
(2) Zábezpeku nemožno uložiť, ak: 

a) návrh na jej zloženie bol podaný, až keď odporca vo veci už konal alebo urobil procesný úkon, hoci už vedel, že navrhovateľ nie je slovenským občanom alebo že slovenské občianstvo stratil; ak je spotrebiteľom, bol o tomto práve súdom poučený 
b) v štáte, ktorého je navrhovateľ príslušníkom, sa v podobných prípadoch od slovenského občana zábezpeka nežiada; neplatí ak odporca je spotrebiteľom 

c) navrhovateľ má v Slovenskej republike nehnuteľný majetok v cene dostačujúcej na úhradu trov, ktoré odporcovi v konaní vzniknú; 
d) návrh na začatie konania sa vybavuje platobným rozkazom alebo rozkazom na plnenie; to neplatí ak bol platobný rozkaz zrušený alebo vo veci podaný odpor 
e) navrhovateľ je oslobodený od súdnych poplatkov a preddavkov. 
 	Z 	ČA 	K bodu 1 - neakceptovaná pripomienka. Ad hoc vybraná zbytočne komplikovaná situácia. 
K bodu 3 - elektronické doručovanie sa bude komplexne riešiť v samostatnej novele. 
K bodu 10 - akceptovaná pripomienka 
K bodu 30 - ÚS SR judikoval, ze nepripustenie odvolania proti vybraným procesným rozhodnutiam nezakladajú porušenie resp. rozpor so základným zákonom štátu., 
K bodu 17 - čiastočne akceptované- slová "má obsahovať" boli nahradené slovom "iobsahuje". 
K bodu 18 - akceptovaná. Bod bol vypustený z návrhu zákona. 
K bodu 19 - v pripomienke navrhované doplnenie § 138 nevyrieši situáciu, na ktorú OS ZA poukazuje, 
K bodu 21 - predkladateľ nevidí relevantný dôvod na predĺženie navrhovanej trojdňovej lehoty. Nárok na náhradu za úkon právnej služby a nárok na paušálnu náhradu sú dva samostatné nároky, ktoré sa navzáíjom nevylučujú. Podnet na doplnenie odseku 5 do § 147 nie je vhodné prevziať do zákona ako všeobecné pravidlo. 
K bodu 29 - neakceptovaná 
K § 29a - uvedený námet nevyrieši situáciu, ktorú opisuje v odôvodnení 
K ZMPS - nie je nám jasné, čo sa námetom sleduje resp. na aký dohovor odkazuje.Je potrebné odporcu poučovať o tom, že môže žiadať súd, aby uložil navrhovateľovi zložiť zábezpeku na trovy konania? Vyžadovalo by to hlbšiu analýzu pre znalosti problému.  	
OS ZA 	 
navrh. 
zmena § 47 ods. 2 O.s.p. nahradiť „hoci sa zdržuje v mieste doručenia“ spojením „hoci sa obvykle zdržuje v mieste doručenia“ 
zmena § 47 ods. 2 O.s.p. nahradiť „hoci sa v mieste doručenia zdržuje“ spojením „hoci sa v mieste doručenia obvykle zdržuje“. 
Dôvod: právna istota, pomerne často sa stáva, že účastník ktorému bolo doručené rozhodnutie náhradným spôsobom v exekučnom konaní navrhuje zastavenie konania z dôvodu, že pred 4 a viac rokmi bol napr. v Nemecku, Veľkej Británii a pod. s doložením prehlásenia napr. sestry, a súd nemá inú možnosť ako pokračovať v konaní, oprávnený uhradí trovy exekúcie a pod.. Každý je povinný si plniť evidenčné povinnosti hlásiť prechod a trvalý pobyt a pod.. Vytvorí sa nevyvratiteľná domnienka doručenia. Účinok je obdobný ako § 49 ods. 3 akurát nie bude vnesená istota s tým, že ak sa nejedná o doručovanie rozhodnutia, súd môže aplikovať následne postup podľa § 49 ods. 3 O.s.p.. 

zmeniť ust. § 29 ods. 6 O.s.p. 
Za opatrovníka súd ustanoví osobu pôsobiacu v rodinnom, pracovnom, kultúrnom, prípadne v inom prostredí, ktoré je účastníkovi blízke. Súd môže za opatrovníka ustanoviť aj obec nahradiť „Ak nie je možné takto ustanoviť účastníkovi opatrovníka, súd ustanoví účastníkovi v konaniach podľa § 80 písm. a/, § 186, § 191a, O.s.p. za opatrovníka obec, v ktorej má účastník naposledy evidovaný pobyt podľa osobitných predpisov, v ostatných konaniach Centrum právnej pomoci. Súd nemôže ustanoviť za opatrovníka zamestnanca súdu, ktorý prejednáva vec; to neplatí vo veciach, v ktorých hodnota pohľadávky bez príslušenstva v čase začatia konania neprevyšuje 500 eur (ďalej len "drobné spory"). navrhujem z dôvodu predchádzajúceho vypustiť. Zamestnanec súdu skutočne sa môže venovať činnosti opatrovníka len formálne, skôr je to z donútenia a viac ohrozujeme opatrovníka (nedostatočné plnenie povinností) ako prospievame účastníkom. 

Navrhujem ustanovovať opatrovníka tak, aby bolo ustanovenie aspoň ako tak účelné. V statusových veciach obec má šancu zistiť a chrániť záujmy opatrovníka rovnako ako v konaniach § 186, § 191a O.s.p. a aspoň v závažných veciach chrániť záujmy. Obec má z evidovaného pobytu príjmy z podielových daní, odpady a pod. tak by mala v závažných veciach obyvateľom poskytnúť pomoc. CPP je zároveň vhodnejšie ako zamestnanec súdu alebo rozhodnutie o doručovaní zásielok do spisu, môžu zistiť aspoň závažné pochybenia súdu a napraviť ich. Súd má takisto zlé personálne obsadenie ako obec a CPP a naviac nemal by zastupovať účastníka – rovnosť účastníkov. CPP ani Obec sa nebudú venovať prípadu menej ako ustanovený zamestnanec súdu. 

Navrhujem určiť aby voči uzneseniu o ustanovení opatrovníka § 186, § 191a nebolo prípustné odvolanie, ale opatrovník by mohol podať návrhu na zmenu osoby opatrovníka alebo zbavenie funkcie opatrovníka. V uvedených konaniach nie je možné zákonne ustanoviť opatrovníka a rozhodnúť, doposiaľ sú vždy z dôvodu nevhodnej zákonnej úpravy porušované práva účastníkov (súd ustanoví opatrovníka a do rozhodnutia nie je schopný uznes. ani doručiť, príp. pred rozhodnutím sa opatrovník odvolá). Prípadne uviesť, že uznesenie o ustanovení opatrovníka podľa § 186, § 191a je účinné vyhotovením, ak sa nevyhotovuje vyhlásením. Viac by možno poručenecký sudcovia. 

 	Z 	N 	K § 47 ods. 2 - doplnenia slova "obvykle" nepovažujeme za riešenie situácie opísanej v odôvodnení, 
K § 29 - Centrum právnej pomoci nedisponuje kapacity na vykonávanie navrhovaných kompetencií. Kompetencie navrhované pre obec by neposunuli výraznejšie vpred ochranu účastníka 	
OS ZA 	§ 148 ods. 1 O.s.p. 
§ 148 ods. 1 O.s.p. čiarku nahradiť bodkou a pripojiť vetu: 
A bol účastník, ktorému bolo priznané oslobodenie od platenia súdnych poplatkov alebo ktorému bol priznaný nárok na právnu pomoc podľa osobitného predpisu v spore neúspešný, súd rozhodne o povinnosti účastníka nahradiť štátu trovy konania. Súd môže v prípade dôvodov hodných osobitného zreteľa povinnosť nahradiť štátu trovy konania primerane znížiť alebo štátu nárok na náhradu trov konania voči takémuto účastníkovi nepriznať. 

Navrhujem zrovnoprávniť účastníkov konania. Ak má účastník určitý príjem, možno len o trochu presahujúci príjem oslobodeného účastníka, musí všetky trovy hradiť, hoci oslobodený účastník trovy ani preddavky nehradí, mám skúsenosti so zneužívaní oslobodenia a to opakovanie znaleckých dokazovaní, znalecké dokazovanie na všetky skutočnosti a pod. (aj z dôvodu naťahovania súdneho konania) napr. či tá hranica roličky predsa je len 15 alebo 25 cm od plota a má až 2,5 m2 alebo len 1,7 m2 a pod.. 
Účastníkovi súd alebo CPP prizná oslobodenie, práva môže v súdnom konaní uplatňovať, ale aj je neúspešný tak nech ich štátu aj vráti, ibaže sú na to iné dôvody, ako napr. uplatňovanie základných potrieb a základných práv a pod.. Dosť často sa oslobodenie zneužíva, keď deti alebo vnuci sa v mene 80-ročnej babky súdia o pozemky, hoci babička nevie o čo ide a často o spore nemá ani páru (jednoducho splnomocní vnučku a tá požiada o oslobodenie od SUP a ustanovenie advokáta). 
Úprava má dosah aj na hospodárne nakladanie s prostriedkami štátu, vedenie oslobodených účastníkov k hospodárnosti. 

 	Z 	A 	porov. zmeny v § 147, § 147a, § 148. 	
OS ZA 	§ 2 ods. 2 písm. m/ zák. č. 71/1992 Zb. 
navrhujem aj novelizovať zák. č. 71/1992 Zb. v časti 
§ 2 ods. 2 písm. m/ tak, že na koniec sa pripája 
v konaniach podľa § 62, § 124 zák. č. 7/2005 Z.z. a v konaniach v ktorých správca uplatňuje nároky zo súpisu majetku v konkurznej podstate, ktorý patril úpadcovi v deň vyhlásenia konkurzu. 

v poslednom čase sa vyskytli prípady, kedy si správca už po vyhlásení konkurzu nakupuje pohľadávky a vymáha ich bez toho, aby musel platiť súdny poplatok. Takýto postup je nedôvodný a je v rozpore s voľnou súťažou.  	O 	N 	ZSP nie je predmetom aktuálneho návrhu zákona.  	
OS ZA 	§ 49 O.s.p. 

§ 49 ods. 3 O.s.p. znie: Ak sa niektorá zásielka určená do vlastných rúk vráti z miesta, ktoré na doručovanie označil účastník konania, z miesta jeho pobytu evidovaného podľa osobitných predpisov alebo od zvoleného zástupcu pre doručovanie ako neprevzatá, súd môže rozhodnúť, že všetky nasledujúce písomnosti pre tohto účastníka bude ukladať na súde s účinkami doručenia k siedmemu dňu od odoslania rovnopisu doručovanej písomnosti podľa odseku 4. 
teda za slovami „ ... súd môže...“ sa dopĺňajú slová „rozhodnúť, že“ a za slovami „ ... pre tohto účastníka ...“ vložiť slovo „ bude“. 

§ 49 ods. 5 O.s.p. navrhujem vypustiť časť vety za slovami „.. na začiatku konania“ a čiarku nahradiť bodkou. 

Odôvodnenie: Pomerne častá skutočnosť, že účastník nepreberá písomnosti, nesplní si ohlasovaniu povinnosť zmeny pobytu voči súdu, evidencii obyvateľov, prípadne túto povinnosť si nesplní zástupca a ak takto nepreberá zásielky, zväčša nie je možné doručiť poučenie už pri prvom kontakte, resp. zásielku do vlastných rúk nepreberie. 
Ďalší zo spôsobov, ako možno posilniť nemennosť rozhodnutí a zodpovednosť účastníkov aj v spojení s ust. § 47 O.s.p.. Takto aj by aj účastník bol napr. vzdialený dlhšiu dobu, v schránke zostane alebo preberie iná osoba požiadaná o „vyprázdňovanie schránky“ obyčajnú listovú zásielku a má možnosť sa dozvedieť o pojednávaní skôr, ako keď sa vracajú zásielky určené do vlastných rúk, o ktorých obsahu ani o pojednávaní sa účastník nemá ako dozvedieť (zväčša ani o ktorý súd sa jedná alebo že sa jedná o súd). Súd zásielku neprevzatú v odbernej lehote vyhodnotí ako doručenú náhradným spôsobom s už spomínanou fikciou správnosti doručenia. Ak tak ako som uvádzal, účastník sa úmyselne vyhýba prevzatiu zásielky a pripraví si napr. potvrdenie, že sa dlhodobo zdržiaval v inom mieste alebo štáte EU, fikcia doručenia môže byť spochybnená a tým aj rozhodnutie, dôvera v rozhodnutia, záväznosť rozhodnutí a pod.. Pre väčšinu účastníkov zmena bez výraznejšieho dopadu. 

Skôr by som riešil možnosť pridať dôvod obnovy konania z dôvodu, že účastník konania sa v čase súdneho konania nezdržiaval v mieste oznámeného alebo evidovaného pobytu, nemohol si zabezpečiť prevzatie zásielok inou osobou a zmenu pobytu nemohol ohlásiť (napr. úraz pri pobyte v zahraničí, ktorý si vyžiada dlhšiu hospitalizáciu, karanténa v zahraničí a pod.). Ak niekto ide plánovane na brigádu ale pracovne do zahraničia alebo na iné miesto, môže si zabezpečiť preberanie zásielok inou osobou ale doručenie na iné miesto. 
 	Z 	N 	Námety - napriek dobre mieneného cieľa - zbytočne komplikujú procesný postup.  	
KS KE 	z.č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov 
KRAJSKÝ SÚD V KOŠICIACH 
* Štúrova č. 29, 041 51 Košice; ( 055/72 69 111, Fax: 055/72 69 220 
e-mail:_sekretariat_ks_ke@justice.sk 

1SprV/495/2011 V Košiciach dňa 27.07.2011 

Ministerstvo spravodlivosti 
Slovenskej republiky 
Portál právnych predpisov 
Župné nám. 13 
813 11 Bratislava 

K číslu : 5508/2011 – 110 

Vec 
Návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 99/1963 Zb., Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov - ďalej len „návrh zákona“–pripomienky 

Po oboznámení sa s návrhom zákona a dôvodovou správou dovoľujeme si uviesť tieto pripomienky : 

Ako vyplýva z predkladacej správy, cieľom navrhovanej úpravy je „opätovne“ zjednodušiť začatie konania, urýchliť konanie a zamedziť obštrukciám účastníkov (a ich zástupcov – poznámka spracovateľa). 

Medzi hlavné nástroje na urýchlenie konania patrí „zakotvenie“ ďalších procesných lehôt pre súd. 

V náuke procesného práva a v súdnej praxi procesné lehoty delíme na zákonné procesné lehoty a sudcovské procesné lehoty. 

Zákonné (procesné) lehoty sú tie, ktoré pre určitý úkon stanovuje priamo zákon – Občiansky súdny poriadok. Sú to lehoty určené pre najvýznamnejšie procesné úkony, (napr. lehota na podanie odporu - § 172 O.s.p., lehota na podanie námietok - § 175 O.s.p., lehota na podanie návrhu na pokračovanie v konaní - § 111 ods. 3 O.s.p., lehota na podanie odvolania - § 204 O.s.p., lehota na podanie návrhu na obnovu konania - § 230 O.s.p., etc.). Medzi zákonné lehoty sa zaraďujú aj tzv. „vyhláškové“ lehoty (viď § 198 O.s.p.), ktoré síce vyhlasuje súd, ale ich dĺžka je „určená“ zákonom. 

Uvedené zákonné (procesné) lehoty sú záväzné ako pre účastníkov konania, tak aj pre osoby „zúčastnené“ na konaní, tak aj pre súd. Súd uvedené zákonné (procesné) lehoty nemôže svojim rozhodnutím skrátiť ani predĺžiť, ani nahradiť lehotou sudcovskou. Výnimkou v tomto smere sú zákonné lehoty, ktoré platia podporne, to znamená, že platia pre prípad, ak súd neurčí inú lehotu, (napr. lehotu na plnenie § 160 ods. 1 O.s.p., ale lehotu na plnenie môže súd určiť iba dlhšiu ako zákonnú, nikdy nie kratšiu). 

Ospravedlňujeme sa za „niekoľko viet“ ohľadom zákonných procesných lehôt, ktoré sme uviedli iba preto, aby sme „zvážili“ zakomponovanie ďalších zákonných lehôt do „procesného kódexu“, nie pre najvýznamnejšie procesné úkony, ale pre „obyčajné“ procesné úkony, kde si súdna prax doposiaľ vystačila so sudcovskými procesnými lehotami. 

Nech je nám odpustené, ale keď Ústavný súd Slovenskej republiky alebo Najvyšší súd Slovenskej republiky zistí prieťah v konaní spôsobený aj nečinnosťou súdu pri rozhodovaní o zmene návrhu, resp. späťvzatí návrhu, nemal by predkladateľ uvažovať o zmene (novelizácii) „procesného kódexu“ úpravou ďalších zákonných procesných lehôt. 

Ak už chceme stanoviť (zakotviť, zakomponovať, určiť ...) lehoty pre „obyčajné“ procesné úkony súdu, je tu vyhláška MS SR č. 543/2005 Z. z. o Spravovacom a kancelárskom poriadku pre okresné súdy, krajské súdy, „Špeciálny súd a vojenské súdy“, kde je obrovský priestor pre určenie lehoty (všetkých) procesných úkonov súdu. 

Z týchto dôvodov vznášame zásadné pripomienky k určeniu zákonných procesných lehôt uvedených v návrhu zákona v čl. I, pod bodmi : 
2/ v § 43 ods. 1 - návrhu zákona, 
8/ v § 79 ods. 4 – návrhu zákona, 
10/ v § 92 ods. 5 – návrhu zákona, 
11/ v § 95 ods. 3 – návrhu zákona, 
12/ v § 96 ods. 3 – návrhu zákona, 
13/ v § 105 ods. 3 – návrhu zákona. 

K bodu 9 (§ 88 ods. 1 písm. o/) - návrhu zákona 

Neodporúčame vypustiť písm. o/ v ods. 1 § 88 O.s.p. 
Je pravdou, že uvedené ustanovenie je účinné od 1. júla 2007, ale do 1. septembra 2003 bola miestna príslušnosť vo veciach ochrany osobnosti upravená v § 200i, ods. 1 O.s.p. Podľa našich poznatkov sa uvedená úprava miestnej príslušnosti v praxi osvedčila. 
Ak už chceme niečo novelizovať v § 88, tak vrelo odporúčame novelizovať § 88 ods. 2 , poslednú vetu O.s.p. 
Domnievame sa, že by bolo možné poslednú vetu v § 88 ods. 2 O.s.p. vypustiť alebo ju nahradiť textom tohto znenia : 
„Aj na konanie o zrušení rozhodcovského rozsudku je príslušný súd, v ktorého obvode má bydlisko spotrebiteľ“. 
Novelizáciou § 88 ods. 2, poslednej vety O.s.p. zosúladíme znenie „procesného kódexu“ so Smernicou rady č. 93/13/EHS, ale aj s rozhodnutiami Súdneho dvora Európskych spoločenstiev, napr. vo veciach : 
C - 473/00 z 21. novembra 2002 – rozsudok – „COFIDIS“, 
C - 243/08 z 4. júna 2009 – rozsudok – „PANNON GSM“, 
C - 40/08 z 6. októbra 2009 – rozsudok „ASTURCOM“, (t.č. rozhodnutie Súdneho dvora Európskej únie). 
Touto úpravou by sa urýchlilo konanie vo veciach, pretože súdne spisy by sa nepostupovali z dôvodu miestnej nepríslušnosti. 

K bodu 17 (§ 119 ods. 2, 3) návrhu zákona 

K navrhovanej úprave vznášame tieto zásadné pripomienky : 
Domnievame sa, že navrhované znenie § 119 ods. 3 O.s.p. opätovne umožní ospravedlnenie bez lekárskych potvrdení, pretože „návrh na odročenie pojednávania má (nie musí) obsahovať aj vyjadrenie ošetrujúceho lekára...“. 
Ak cieľom (novely) bolo zaviesť povinnosť zabezpečiť vyjadrenie lekára, táto povinnosť má byť v zákone striktne uvedená. (Inak navrhovaná úprava nemá význam, lebo výklad tohto ustanovenia neznamená povinnosť). 
Navrhovaná úprava ale nerieši situáciu „náhlych ochorení“ v deň pojednávania alebo v noci pred pojednávaním a pod., ktoré sú najčastejšie účastníkmi a ich zástupcami v praxi „využívané“. 
Prozaický príbeh – každý môže „náhle ochorieť“ a nestihne ani predložiť lekárske potvrdenie a potom ho predloží dodatočne a (už) je mu odňatá možnosť konať, ak súd rozhodne... . 
Odporúčame zvážiť, či by účastníkovi nemala byť uložená povinnosť preukázať prekážku, pre ktorú sa nemôže dostaviť na pojednávanie, najneskôr v čase začatia pojednávania (ako to vyplýva aj z rozhodovacej praxe NS SR), teda nielen oznámiť dôvod, pre ktorý navrhuje odročiť pojednávanie, ale aj preukázať prekážku, a to pod následkom, že inak súd pokračuje v konaní aj bez jeho prítomnosti. 
Nech je nám odpustené, ale pri navrhovanom znení § 119 ods. 2 O.s.p. sa vynára otázka, aké sankcie sú spojené s nedodržaním § 119 ods. 2 ? 
Odpoveď – žiadne (okrem peňažných), lebo opäť návrh „nemusí obsahovať“, ale „obsahuje najmä“. Z uvedeného totiž vysvitá, že aj keď neoznámi dôvod odročenia bez zbytočného odkladu, neznamená to, že na oznámenie sa neprihliada ... . 
(Ak niekto plánuje dovolenku, lekárske vyšetrenie, etc., vie to dostatočne vopred a ak to súdu neodkladne neoznámi, nemalo by sa na takúto žiadosť o odročenie pojednávania prihliadať). 

K bodu 18 (§ 126 ods.4) – návrhu zákona 

Navrhujeme vypustiť navrhované znenie. Absentuje súvis medzi navrhovaným § 126 ods. 4 O.s.p. a § 114 ods. 3 O.s.p. Ustanovenie § 126 O.s.p. upravuje výsluch svedka. Výsluch účastníka konania je upravený v § 131 O.s.p. 

K bodu 19 (§ 138 ods. 6) – návrhu zákona 

Odporúčame navrhované znenie „ods. 6“ § 138 O.s.p. vypustiť. 
Navrhovaný text odporuje § 168 ods. 2 O.s.p. 
Slušnosť káže poznamenať, že proti uzneseniu a priznaní oslobodenia od súdnych poplatkov, odvolanie nie je prípustné (viď § 202 ods. 3 písm. d/ O.s.p., lebo sa úplne vyhovelo návrhu podľa § 138 ods. 1 O.s.p.) a takéto uznesenie sa podľa § 168 ods. 2 O.s.p. nedoručuje. 
Cieľom tejto úpravy je urýchliť súdne konanie a pri doručovaní uznesenia všetkým účastníkom (v majetkových veciach ich máme niekoľko desiatok – ba stovák) dôjde k vzniku prieťahov a vznikajú aj zbytočné náklady vo forme poštovného, etc. Na tomto mieste už (ne)rozvádzame kacírsku úvahu pre prípad, ak niektorý z účastníkov podá odvolanie, o ktorom bude musieť rozhodovať odvolací súd, teda ďalšie prieťahy, náklady na poštovnom, etc. 

K bodu 20 (§ 139 ods. 2) – návrhu zákona 

Navrhujeme vypustiť navrhovaný text, nielen z dôvodu vyššie uvedeného pri zákonných procesných lehotách, ale aj preto, že súdna prax nemá problém s rozhodovaním o znalečnom. 

K bodu 21 (§ 147) – návrhu zákona 

K navrhovanej úprave vznášame zásadnú pripomienku v tom, že jej nepredchádzal žiaden prieskum na súdoch, ako sa ustanovenie § 147 ods. 1, 2 O.s.p. v terajšom znení „využíva“. 
Naše poznatky sú také, že ak by súdy v každom prípade ukladali účastníkom konania alebo ich zástupcom uhradiť trovy, ktoré by inak neboli vznikli, ak ich spôsobili svojim zavinením alebo náhodou, ktorá sa im prihodila, nebolo by treba uvažovať o symbolických (trestoch) sankciách v sume 15,- € alebo 100,- €. 
Domnievame sa, že treba iba súdy upozorniť na tento inštitút v § 147 ods. 1, 2 O.s.p., a „požiadať“ o dôslednú aplikáciu v súdnej praxi. 

K bodom 22 (§ 151 ods. 3), 23 (§ 164), 24 (§ 165 ods.2), 25 (§ 166 ods.2) – návrhu zákona 

Poukazujeme na našu argumentáciu o zákonných procesných lehotách. Aj pre tieto lehoty by sa určite našiel priestor v spomínanej vyhl. MS SR č. 543/2005 Z. z. 

K bodu 31 (§ 214 ods. 3, 4, 5) – návrhu zákona 

Aj tu vznášame zásadné pripomienky. 
K navrhovanému zneniu § 214 ods. 3 O.s.p. uvádzame, že vo veciach, v ktorých súd rozhoduje bez nariadenia ústneho pojednávania, oznamuje odvolací súd miesto a čas verejného vyhlásenia na úradnej tabuli súdu, najmenej 5 (päť) dní pred jeho vyhlásením a naviac, zoznam týchto vecí je aj na internetovej stránke (na webovom sídle). O tom, že účastníci a ich zástupcovia „prezerajú“ úradnú tabuľu, ako aj internetovú stránku, svedčí aj účasť účastníkov a ich zástupcov v pojednávacich sieňach (pri verejnom vyhlásení rozsudku). Nevedno prečo by súdy mali oznamovať tieto údaje účastníkovi konania alebo jeho zástupcovi. 
Mimoriadne sympatická je úprava „ o doručovaní“ súdnych rozhodnutí hneď po verejnom vyhlásení rozsudku. 
Slušnosť nám káže ale poukázať na problémy ohľadom náhrady trov odvolacieho konania. Dá sa to vyriešiť tým, že si „referent“ pripraví dve verzie rozhodnutí. 
Zaiste je tu aj možnosť, že potom, čo si uplatní prítomný účastník alebo jeho zástupca náhradu trov, preruší predseda senátu pojednávanie, vykoná opravu rozhodnutia v príslušnej kancelárii a vytlačení („opravených“) rozhodnutí a po verejnom vyhlásení rozsudku doručí prítomným účastníkom, resp. ich zástupcom súdne rozhodnutie. 
Je tu aj ďalšia možnosť, rozhodnúť rozsudkom len vo veci samej a ďalším uznesením o náhrade trov odvolacieho konania. 
A doručujeme opätovne dve rozhodnutia – rozsudok a uznesenie. 
Opätovne sa rodia otázky – urýchli to konanie ?; je to hospodárne ?; nie je to práca naviac ?; nie je vhodnejšie nariadiť odvolacie pojednávanie a vyhnúť sa uvedeným problémom ? 
To, že navrhované znenie (§ 214 ods. 5 O.s.p.) nie je všeliekom, svedčí aj navrhovaná úprava § 151 ods. 3 O.s.p. 
Zásadný problém podľa nášho názoru (proti navrhovanému zneniu) je úprava, ktorá platí od 1: mája 2011, a to § 3 ods. 9 zák. č. 757/2004 Z. z. o súdoch, a to s pripojením odlišného stanoviska sudcu. 
Totiž podľa uvedeného ustanovenia, ak člen senátu nesúhlasí s rozhodnutím senátu alebo s jeho odôvodnením, má právo, aby sa jeho odlišné stanovisko pripojilo k rozhodnutiu. Nemožno zabúdať na to, že odlišné stanovisko sudcu sa doručuje a uverejňuje rovnako ako ostatné časti rozhodnutia. 
Ak by sa prijala navrhovaná úprava § 214 ods. 4 O.s.p., domnievame sa, že úprava § 3 ods. 9 zák. č. 757/2004 Z. z. bude viac menej formálna. 
Doposiaľ sme nezaregistrovali problémy s písomným vyhotovením a expedíciou rozhodnutí, ktoré boli verejne vyhlásené, bez nariadenia ústneho pojednávania. 
Z týchto dôvodov neodporúčame prijať navrhovanú úpravu (v § 214 ods. 3 – 5), presnejšie, navrhujeme vypustiť navrhovaný text ods. 3, 4, 5 § 214. 

K bodu 32 (§ 217 ods. 3) – návrhu zákona 

Navrhujeme vypustiť navrhovanú úpravu ods. 3 § 217 O.s.p. 
Odporúčame ponechať doterajšiu úpravu. 

K bodu 36 (§ 250j, ods. 6) – návrhu zákona 

Odporúčame precízovať formu rozhodnutia. 

Toto sú naše pripomienky, odporúčania a návrhy. 

S pozdravom 

JUDr. Imrich V o l k a i 
predseda krajského súdu 

 	Z 	ČA 	K lehotám - nejde o nóvu. Ide o pokračovanie tendecie, ktorá je obsiahntuá v platnej právnej úprave (porov. napr. námietky zaujatosti, predbežné opatrenia). 
K § 58a - ustanovenie bolo doplnené o ods. 2, podľa ktorého nedodržanie lehoty nemá vplyv na vecnú správnosť rozhodnutia. 
K § 88 ods. 1 písm. o) - navrhovaná zmena predpokladá aj ustálenie judikatúry (resp. jej väčšiu stabilitu). V praxi možno vysledovať prípady, kedy súdy opomínajú reflektovať na judikatúru ESĽP (porov. napr. aktuálne rozhodnutie ESĽP vo veci ochrany osobnosti v kauze vydavateľstvo Ringier v. SR). 
K § 88 ods. 2 - akceptovaná pripomienka 
k § 119 - čiastočne akceptované, ustanovenie bolo preformulované 
K bodu 18 - akceptované , bod 18 bol vypustený z návrhu zákona 
K bodu 19 (§ 138 ods. 6) - čiastočne akceptované, ustanovenie bolo preformulované 
K bodu 20 (§ 139 ods. 2 ) - neakceptované, predkladateľovi boli avizované viaceré podnety, že v § 139 ods. 2 absentuje procesná lehota. 
K bodu 21 (§ 147 - čiastočne akceptované, ustanovenie bolo preformulované. Navrhovaná úprava má prispieť k disciplíne účastníkov. Je reálny predpoklad, že navrhovaný § 147 sa bude v praxi lepšie využívať v porovnaní s platným právnym stavom. Pred prípravou návrhu zákona MS SR oslovilo so žiadosťou o podnety jednotlivé súdy, ktoré avizovali potrebu riešenia danej problematiky. Rovnako tak na pracovnom stretnutí v Inštitúte vzdelávania MS SR v Omšení (pred predložením návrhu zákona do MPK) boli so sudcami diskutované tieto otázky, pričom odznela všeobecná zhoda na tom, že "péénky", ich ospravedlnenie, obštrukcie a následné odročovanie pojednávania predstavujú reálny problém, ktorý si vyžaduje riešenie. 
K § 214 - čiastočne akceptované. Ustanovenie bolo preformulované 
k odlišnému stanovisku sudcu - to, že nepljde o jednomyselné rozhodovanie senátu je zrejmé už z porady senátov. Sudca má reálny priestor na prípravu odlišného stanoviska. 
K bodu 32 (§ 217 ods. 3) - k dôvodom navrhovanej zmeny porov. dôvodovú správu, 
K bodu 36 (§ 250j ods. 6 ) - čiastočne akceptovaná. Ustanovenie bolo preformulované.  	
Verejnosť 	 
Nesúhlasím s navrhovanou zmenou zákona, ktorou by sa odňali matkám/rodičom možnosti napadnúť chybné rozhodnutie na Najvyššom súde Slovenskej republiky, alebo napadnúť nezákonné rozhodnutie na generálnej prokuratúre. Nesúhlasím tak s novelou Občianskeho súdneho poriadku, zákonom, ktorý by mal nadobudnúť účinnosť od 01.01. 2012, predovšetkým s bodom 34 a 35 navrhovanej novely. 
 	O 	A 	 	
Verejnosť 	 
Nesúhlasím s navrhovanou zmenou zákona, ktorou by sa odňali matkám/rodičom možnosti napadnúť chybné rozhodnutie na Najvyššom súde Slovenskej republiky, alebo napadnúť nezákonné rozhodnutie na generálnej prokuratúre. Nesúhlasím tak s novelou Občianskeho súdneho poriadku, zákonom, ktorý by mal nadobudnúť účinnosť od 01.01. 2012, predovšetkým s bodom 34 a 35 navrhovanej novely. 	O 	A 	 	
Verejnosť 	 
Nesúhlasím s navrhovanou zmenou zákona, ktorou by sa odňali matkám/rodičom možnosti napadnúť chybné rozhodnutie na Najvyššom súde Slovenskej republiky, alebo napadnúť nezákonné rozhodnutie na generálnej prokuratúre. Nesúhlasím tak s novelou Občianskeho súdneho poriadku, zákonom, ktorý by mal nadobudnúť účinnosť od 01.01. 2012, predovšetkým s bodom 34 a 35 navrhovanej novely. 	O 	A 	 	
Verejnosť 	 
Nesúhlasím s navrhovanou zmenou zákona, ktorou by sa odňali matkám/rodičom možnosti napadnúť chybné rozhodnutie na Najvyššom súde Slovenskej republiky, alebo napadnúť nezákonné rozhodnutie na generálnej prokuratúre. Nesúhlasím tak s novelou Občianskeho súdneho poriadku, zákonom, ktorý by mal nadobudnúť účinnosť od 01.01. 2012, predovšetkým s bodom 34 a 35 navrhovanej novely.  	O 	A 	 	
Verejnosť 	 
Nesúhlasím s navrhovanou zmenou zákona, ktorou by sa odňali matkám/rodičom možnosti napadnúť chybné rozhodnutie na Najvyššom súde Slovenskej republiky, alebo napadnúť nezákonné rozhodnutie na generálnej prokuratúre. Nesúhlasím tak s novelou Občianskeho súdneho poriadku, zákonom, ktorý by mal nadobudnúť účinnosť od 01.01. 2012, predovšetkým s bodom 34 a 35 navrhovanej novely.  	O 	A 	 	
Verejnosť 	 
Nesúhlasím s navrhovanou zmenou zákona, ktorou by sa odňali matkám/rodičom možnosti napadnúť chybné rozhodnutie na Najvyššom súde Slovenskej republiky, alebo napadnúť nezákonné rozhodnutie na generálnej prokuratúre. Nesúhlasím tak s novelou Občianskeho súdneho poriadku, zákonom, ktorý by mal nadobudnúť účinnosť od 01.01. 2012, predovšetkým s bodom 34 a 35 navrhovanej novely.  	O 	A 	 	
Verejnosť 	 
Nesúhlasím s navrhovanou zmenou zákona, ktorou by sa odňali matkám/rodičom možnosti napadnúť chybné rozhodnutie na Najvyššom súde Slovenskej republiky, alebo napadnúť nezákonné rozhodnutie na generálnej prokuratúre. Nesúhlasím tak s novelou Občianskeho súdneho poriadku, zákonom, ktorý by mal nadobudnúť účinnosť od 01.01. 2012, predovšetkým s bodom 34 a 35 navrhovanej novely.  	O 	A 	 	
Verejnosť 	 
Nesúhlasím s navrhovanou zmenou zákona, ktorou by sa odňali matkám/rodičom možnosti napadnúť chybné rozhodnutie na Najvyššom súde Slovenskej republiky, alebo napadnúť nezákonné rozhodnutie na generálnej prokuratúre. Nesúhlasím tak s novelou Občianskeho súdneho poriadku, zákonom, ktorý by mal nadobudnúť účinnosť od 01.01. 2012, predovšetkým s bodom 34 a 35 navrhovanej novely.  	O 	A 	 	
Verejnosť 	 
Nesúhlasím s navrhovanou zmenou zákona, ktorou by sa odňali matkám/rodičom možnosti napadnúť chybné rozhodnutie na Najvyššom súde Slovenskej republiky, alebo napadnúť nezákonné rozhodnutie na generálnej prokuratúre. Nesúhlasím tak s novelou Občianskeho súdneho poriadku, zákonom, ktorý by mal nadobudnúť účinnosť od 01.01. 2012, predovšetkým s bodom 34 a 35 navrhovanej novely. 
 	O 	A 	 	
Verejnosť 	 
Nesúhlasím s navrhovanou zmenou zákona, ktorou by sa odňali matkám/rodičom možnosti napadnúť chybné rozhodnutie na Najvyššom súde Slovenskej republiky, alebo napadnúť nezákonné rozhodnutie na generálnej prokuratúre. Nesúhlasím tak s novelou Občianskeho súdneho poriadku, zákonom, ktorý by mal nadobudnúť účinnosť od 01.01. 2012, predovšetkým s bodom 34 a 35 navrhovanej novely. 
 	O 	A 	 	
Verejnosť 	 
Nesúhlasím s navrhovanou zmenou zákona, ktorou by saodňali matkám/rodičom možnosti napadnúť chybné rozhodnutie na Najvyššom súdeSlovenskej republiky, alebo napadnúť nezákonné rozhodnutie na generálnejprokuratúre. Nesúhlasím tak s novelou Občianskeho súdneho poriadku,zákonom, ktorý by mal nadobudnúť účinnosť od 01.01. 2012, predovšetkým s bodom34 a 35 navrhovanej novely. 	O 	A 	 	
Verejnosť 	 
Nesúhlasím s navrhovanou zmenou zákona, ktorou by sa odňali matkám/rodičom možnosti napadnúť chybné rozhodnutie na Najvyššom súde Slovenskej republiky, alebo napadnúť nezákonné rozhodnutie na generálnej prokuratúre. Nesúhlasím tak s novelou Občianskeho súdneho poriadku, zákonom, ktorý by mal nadobudnúť účinnosť od 01.01. 2012, predovšetkým s bodom 34 a 35 navrhovanej novely. 

 	O 	A 	Body 34 a 35 boli vypustené. 	
Verejnosť 	 
Nesúhlasím s navrhovanou zmenou zákona, ktorou by saodňali matkám/rodičom možnosti napadnúť chybné rozhodnutie na Najvyššom súdeSlovenskej republiky, alebo napadnúť nezákonné rozhodnutie na generálnejprokuratúre. Nesúhlasím tak s novelou Občianskeho súdneho poriadku,zákonom, ktorý by mal nadobudnúť účinnosť od 01.01. 2012, predovšetkým s bodom34 a 35 navrhovanej novely.  	O 	A 	 	
Verejnosť 	 
Nesúhlasím s navrhovanou zmenou zákona, ktorou by sa odňali matkám/rodičom možnosti napadnúť chybné rozhodnutie na Najvyššom súde Slovenskej republiky, alebo napadnúť nezákonné rozhodnutie na generálnej prokuratúre. Nesúhlasím tak s novelou Občianskeho súdneho poriadku, zákonom, ktorý by mal nadobudnúť účinnosť od 01.01. 2012, predovšetkým s bodom 34 a 35 navrhovanej novely.  	O 	A 	 	
Verejnosť 	 
S uvedenom novelou zásadne nemožno súhlasiť. Vývoj slovenského procesného práva je posledných 20 rokov poznamenaný tým, že OSP sa opakovane s veľkou ľahkosťou a značnou nedôslednosťou novelizuje. OSP bol od svojho prijatia v roku 1963 do roku 1989, teda za obdobie 26 rokov, novelizovaný päťkrát, no od roku 1990 do roku 2010 aj niekoľkokrát počas jedného volebného obdobia zákonodarného zboru. Ministerstvo spravodlivosti nedokáže dlhodobo v relatívne stabilizovaných spoločenských podmienkach nájsť stabilnú podobu základného procesného kódexu a vo svojej legislatívnej úlohe úplne zlyháva. 
Základnou črtou súčasného OSP je strohá právna úprava, ktorej základy siahajú do 60. rokov minulého storočia, do obdobia deformalizovaného socialistického zákonodarstva. Zmeny OSP po roku 1990, možno okrem novely z roku 1991, boli prijímané tak, že nemali žiaden jednotný ideový základ. Všetky novely boli strohé, neznamenali žiadnu koncepčnú zmenu a len reagovali na vybrané, nie všetky známe problémy súvisiace s jeho aplikáciou, bez toho, aby aktívne vytvárali nové právne inštitúty zodpovedajúce novým podmienkach. Ani jeden z predkladateľov noviel OSP po roku 1991, na rozdiel od predkladateľov pred rokom 1989 a predkladateľov vo fungujúcich právnych štátoch s dlhodobou tradíciou, nepripravil novelu OSP tak, že pri jej prijímaní bol presvedčený o tom, že ide o úpravu komplexnú, dostatočnú, ktorá si už nebude vyžadovať ďalší legislatívny zásah. Takouto nepodarenou novelou je aj predložený text. Hlavná chyba predkladateľa spočíva v tom, že predkladá zákon, z ktorého strohosti je zrejmé, že nie je komplexnou, novou a reformnou právnou úpravou. Samotná práca predkladateľa je zvrátená vo svojej podstate. Každý právnický text, či už diplomová práca, návrh na začatie konania, rozsudok alebo text novely základného procesného kódexu, musí mať ambíciu perfektnosti. Takáto ambícia tak, ako predchádzajúcim novelám OSP v posledných volebných obdobiach, a čo je najhoršie vedome, opakovane a teda ignorantsky, chýba aj predloženému textu. 
Predložená novela nesprávne pomenúva a nesprávne rieši problémy súčasného občianskeho súdneho poriadku. Problémy súčasného civilného procesu majú hlboký základ a spočívajú predovšetkým, pričom tento výpočet nie je ani zďaleka úplný, v nasledovných oblastiach právnej úpravy: doručovanie fyzickým osobám, obštrukcie účastníkov a ich zástupcov, nejasné vyjadrenie vzťahu formálneho a materiálneho vedenia sporu pri odstraňovaní vád podaní, nejasné vyjadrenie zásady koncentrácie dokazovania a úprave dokazovania, komplikovaná a nesystematická úprava práv chudobných v súvislosti s platením súdnych poplatkov a zabezpečovaním právnej pomoci, nedostatočné spojenie právnej úpravy zákona o súdnych poplatkoch a OSP, nedôsledná úprava rozkazného konania, roztrieštená a nesystematická úprava procesných odklonov, platenie trov konania a náhrada trov konania, nedostatočná úprava niektorých osobitných konaní, nefungujúca úprava zjednocovania rozhodovacej činnosti súdov a tomu zodpovedajúca strnulosť hmotného práva a právna neistota. 
Súčasný OSP vyžaduje komplexnú rozsiahlu zmenu alebo rekodifikáciu, a to hlbšiu a dôslednejšiu od tej, ktorá bola vykonaná v trestnom práve procesnom v roku 2005. Nemôže ísť len o kozmetický facelift, obdobný úprave vykonanej v zákone o rodine z roku 2005. Musí ísť o kvalitatívne takú zmenu, aká bola vykonaná vo volebnom období 2002 až 2006 napríklad v rovine konkurzného práva, resp. práva registrácie obchodných spoločností. 
Vo všeobecnosti možno konštatovať, že navrhovaná novela neprináša žiaden nový procesný inštitút. Prevažná časť pozmeňujúcich ustanovení zavádza lehoty, ktorých nedodržanie nie je sankcionované žiadnym procesnoprávnym následkom. Ďalšia veľká časť zmien má len terminologický rozmer, iná je nedôslednou reakciou na právo EÚ. Rozsiahlejšie zásahy do textu OSP sú terminologicky a normatívne nedotiahnuté. Nemožno očakávať, že takéto zmeny budú viesť k pozitívnym výsledkom. 
K jednotlivým bodom novely treba uviesť nasledovné: 
Čl. I 
1. Bez komentára. 
2. Správne s ohľadom na terminologickú a jazykovú zhodu s § 158 ods. 4 by bolo správne slovo „od“ nahradiť slovami „odo dňa“ Stanovená lehota je dlhá. V záujme zásady materiálneho vedenia sporu treba zvažovať aj zavedenie iných postupov na odstránenie vád podania. Často aj pri snahe vysvetliť účastníkovi podstatu jeho procesných povinností: jasne navrhovať, tvrdiť a dokazovať, iným ako právnickým jazykom, účastník konania výzvu vo forme formalizovaného uznesenia nepochopí. Treba inštitucionalizovať postup pri odstraňovaní vád podaní aj bezprostredným a ústnym úkonom urobeným súdom pred alebo priamo na pojednávaní. 
3. Vypustiť. Zbytočná zmena. Možnosť predvolať účastníka aj elektronickými prostriedkami, dokonca telefonicky vyplýva aj z doterajšieho znenia zákona. 
4. Zákon pri jednotlivých lehotách osobitne stanovuje moment, od ktorého sa odvíja počítanie lehoty, no nespomína, že ide o určitý deň. Je dôležité s ohľadom na všeobecnú úpravu plynutia lehôt vyjadriť, s ktorým dňom sa spája predkladateľom používaný výraz podanie. Z navrhovanej úpravy nie je zrejmé, či ide o deň odoslania alebo deň doručenia podania alebo deň spísania úkonu na súde. Nie je terminologicky správne používať spojenie „od podania“ ale napríklad „odo dňa doručenia,“ „odo dňa spísania zápisnice“ alebo všeobecne s ohľadom na znenie § 42 ods. 1 v navrhovanom § 58a stanoviť, že „dňom podania je deň, v ktorý účastník návrh, ktorý spĺňa zákonom stanovené náležitosti, doručil súdu písomne, elektronickými prostriedkami alebo telefaxom; v prípade ústnych podaní do zápisnice deň, v ktorý bolo podanie účastníka, ktorý spĺňa zákonom stanovené náležitosti, spísané do zápisnice.“ Zvolená metóda stanovovania lehôt na určité procesné úkony v OSP je nesprávna. OSP je právny predpis, ktorého cieľom je stanoviť jasný procesný postup súdu a účastníkov. Z povahy veci vyplýva, že súd je v každej procesnej situácii povinný konať okamžite, bez zbytočného odkladu tak, aby boli vykonané ústavné práva účastníkov na prerokovanie veci bez zbytočných prieťahov. Splnenie si tejto povinnosti je zaručované následkami, ktoré majú svoj výraz predovšetkým ústavnoprávnych predpisoch a v predpisoch týkajúcich sa riadenia súdov. Nedodržanie povinnosti konať bez zbytočných prieťahov sa nespája so žiadnym procesnoprávnym následkom, ale spája sa s následkom určitej zodpovednosti štátu vo vzťahu k občanovi – účastníkovi konania, a následne prípadne sudcu alebo iného zamestnanca súdu vo vzťahu k štátu za prieťahy v konaní. Preto by bolo správne stanoviť povinnosť konať v určitej lehote v predpise týkajúcom sa úpravy riadenia súdov a úprave týkajúcej sa sudcovských povinností a to všeobecným spôsobom. Treba zohľadniť aj tú skutočnosť, že navrhované lehoty neriešia podstatnú časť vzniku súdnych prieťahov, ktoré vznikajú prevažne z iných dôvodov ako tých, ktoré sú postihnuté navrhovanými lehotami. Prevažná časť prieťahov vzniká a pravdepodobne sa v tom aj po prijatí navrhovanej úpravy bude pokračovať tým, že súd nenariadi pojednávanie v určitej lehote, resp. aj keď pojednávanie nariadi nepostupuje účelne. Vo viacerých prípadoch bude stanovenie lehoty nútiť súd urobiť procesné rozhodnutie, ktoré by ľahšie, možno nie v lehote 30 dní, urobil efektívnejšie na pojednávaní, napr. rozhodnutie o pripustení zmeny návrhu, a to bez toho, aby bolo porušené právo účastníkov na prerokovanie veci bez zbytočných prieťahov. Omnoho lepším nástrojom by bolo sankcionovanie výrazu pojmu „reštančná vec“ v právnych predpisoch týkajúcich sa úpravy riadenia súdov a postavenia sudcov, napr. „Súd koná tak, aby bola určitá vec skončená v určitej lehote odo dňa podania návrhu“ a následne upraviť postup napr. predsedu súdu v konaniach, v ktorých takáto lehota nebola dodržaná. Alebo stanoviť všeobecnú povinnosť „Súd koná tak, aby od posledného úkonu účastníkov alebo súdu neprešla bez ďalšieho úkonu súdu doba dlhšia ako 30 dní“ a následne stanoviť prípadné následky nedodržania takéhoto postupu. Z navrhovaných lehôt nie je zrejmé, aké následky sa budú spájať s ich nedodržaním. Množstvo týchto lehôt bude vyžadovať pri ich kontrole rozsiahlu administratívu zaťažujúcu byrokratizmom už preťažený súdny systém. Formálne stanovenie množstva lehôt môže viesť k tomu, že sudca, vyšší súdny úradník alebo súdny tajomník sa bude zameriavať namiesto vedenia konania k rýchlemu a správnemu rozhodnutiu, na formálne dodržiavanie lehôt tak, aby sa vyhol prípadným postihom eklektívne uplatňovanej disciplinárnej zodpovednosti. 
5. Bez komentára. 
6. Bez komentára. 
7. Permisívna norma v texte procesného predpisu sa používa len výnimočne. V tomto prípade je celkom zbytočná, keďže účastník môže bez toho, aby to bolo v zákone vyjadrené, podať návrh na začatie konania na tlačive uverejnenom akýmkoľvek subjektom na akomkoľvek „webovom sídle.“ Termínu webové sídlo, na rozdiel od termínu internetová stránka, ťažko môže obyčajný človek, občan, pre ktorého je občiansky súdny poriadok určený, rozumieť. 
8. Správne skôr „(4) Návrh na začatie konania a jeho prílohy doručí súd ostatným účastníkom do vlastných rúk. Návrh, ktorý spĺňa náležitosti podľa odseku 1 a jeho prílohy, súd odošle do 60 dní odo dňa jeho doručenia, alebo do 60 dní odo dňa doručenia opravy alebo doplnenia nesprávneho, neúplného alebo nezrozumiteľného podania.“. V navrhovanom ustanovení chýba nadväznosť na vyberanie a platenie súdnych poplatkov. Pri platnosti zásady, že súd o návrhu koná až po vyriešení poplatkovej povinnosti navrhovateľa, môže byť dodržanie tejto lehoty problematické. Celkovo treba uvažovať o zapracovaní poplatkových povinností do OSP. 60 dňová lehota je neprimerane dlhá. Súd by mal konať bez zbytočného odkladu. Osobitne pri tejto lehote treba uviesť, že zavedenie lehôt na jednotlivé procesné úkony môže viesť hlavne prostredí administratívnych zamestnancov k vytváranie praxe, v ktorej sa vytvorí heslo „však na to máme 60 dní.“ Norma obsiahnutá v § 79 ods. 4 systematicky patrí skôr do podnadpisu priebeh konania, nie do podnadpisu začatie konania. 
9. V dôvodovej správe sa uvádza „V úprave príslušnosti súdu na konanie vo veciach ochrany osobnosti sa navrhuje návrat k osvedčenej právnej úprave všeobecného súdu odporcu.“ Vôbec nie je zrejmé, čím sa predchádzajúca právna úprava osvedčila, resp. čím sa súčasná právna úprava neosvedčila. Vzhľadom na historický vývoj sa zmena príslušnosti javí ako na právnu stabilitu nehľadiace legislatívne trucovanie. Akékoľvek zmeny bez racionálnej motivácie, aj keď možno predchádzajúca zmena takúto motiváciu postrádala, škodia. 
10. Správne skôr „(5) Ak je potrebný súhlas účastníkov alebo toho, kto má vstúpiť do konania, súd ich vyzve na vyjadrenie do 15 dní odo dňa doručenia návrhu podľa odsekov 1, 2 alebo 4; o návrhoch súd rozhodne do 30 dní odo dňa ich doručenia alebo do 30 dní odo dňa doručenia vyjadrenia dotknutých osôb.“ 
11. Vypustiť prázdne slovo „spravidla“, ktoré je zbytočné, keďže sú len dve možnosti, zmena na pojednávaní a zmena mimo pojednávania. 
12. Vypustiť. Je zbytočné stanovovať lehotu na rozhodnutie súdu v takomto osobitom prípade, keďže lehota nie je stanovená pre prípad podľa odseku 1 (asi sa na tento všeliek zabudlo), a možno len ťažko predpokladať, že súdy s takýmto rozhodnutím otáľajú. 
13. Dôvodová správa obsahuje zvláštny argument existujúcej súdnej obyčaje ako dôvodu na zmenu zákona. Skôr treba zdôvodniť, prečo je takáto lehota účelná a prečo má byť 15 dňová. 
14. Skôr by sa táto zmena mala zapracovať do osobitnej úpravy konania starostlivosti o maloletých. 
15. Bez komentára. 
16. Javí sa zbytočné a nepraktické osobitne poučovať účastníkov v konaní na súde prvého stupňa o ich právach vyplývajúcich zo zákona v odvolacom konaní. Otázke je, kedy a ako účastníkov o tomto následku ich procesného úkonu poučovať. Osobitné ustanovenia o poučovaní sa v OSP množia, ešte pár noviel a účastníkom sa bude s návrhom zasielať aj text celého OSP. 
17. Podobne ako v novele Trestného poriadku úmyslom dobré, no celkom nepodarené ustanovenie. Navrhované zmeny nemajú byť receptom na odročenie, ale musia stanoviť procesné povinnosti a následky nedodržania procesných povinností. Právo žiadať o odročenie pojednávania vyplýva z § 101 ods. 2, preto odseky 2 a 3 treba zahrnúť za § 101 ods. 2. Prezumovať vedomosť účastníka o skutočnostiach pre odročenie pojednávania sa javí ako ťažko vykonateľné. Nejasná terminológia „žiadosť“ alebo „návrh na odročenie“ „žiadať“ alebo „navrhovať odročenie“. Vytvára sa akýsi spôsob rozhodovania, či „posúdenia“ žiadosti o odročenie, pričom nie je zrejmé, aký charakter má toto rozhodovanie a ako sa účastníkom oznamuje. Treba jasne stanoviť, čo má žiadosť obsahovať, ako formou ju možno urobiť (telefonicky?, v ktorých prípadoch), ako sa o nej rozhodne, aké sú následky podania nekompletnej, oneskorenej alebo nedôvodnej žiadosti (treba odstraňovať jej vady, brať na ňu ohľad, pojednávať alebo nepojednávať, rozhodovať alebo nerozhodovať). V odseku 2 písm. c) sa zbytočne stanovuje v prípade možnosti (neznámo akej) uvedenie iných kontaktných údajov bez toho aby boli stanovené následky nedodržania takejto povinnosti. V odseku 3 sú obsiahnuté vágne pojmy ako „vyjadrenie“, pričom právna úprava v oblasti zdravotníctva používa výraz „lekárky posudok“. Subjekty sú v OSP jasne definované, pojem ošetrujúci lekár je celkom nepresný; kto to je, keď si účastník zlomí ruku: obvodný lekár, chirurg, ktorý účastníka ošetril dlahou, či ten, ku ktorému chodí na rehabilitácie, ktoré sú predpísané v čase, keď mu bránia prísť na pojednávanie? Druhá veta odseku 3 nedáva zmysel, asi by mala znieť: „Dôležitým dôvodom pre odročenie pojednávania je len taký zdravotný stav účastníka, (nebolo by dobré podobné vzťahovať aj na svedkov a iné osoby?) v dôsledku ktorého je účastník neschopný bez rizika zhoršenia zdravotného stavu alebo zmarenia liečby zúčastniť sa pojednávania alebo vnímať jeho priebeh.“ alebo „Zdravotný stav účastníka je dôvodom pre odročenie pojednávania vtedy, ak by účasť na pojednávaní závažným spôsobom narušila jeho liečbu alebo ak mu znemožňuje vnímanie priebehu pojednávania.“ Odsek 4 obsahuje výraz „informuje“, správne by malo byť „upovedomí“, druhá veta je zbytočná. V tretej vete nie je definované, o akú zápisnicu (asi o pojednávaní) má ísť. V odseku 5 nie je stanovený subjekt, ktorý „oznámi“, obsah, asi by bolo lepšie, podstatných návrhov, vyjadrení a vykonaných dôkazov. Odsek 6 je zbytočná duplicita s § 153d ods. 1 prvá veta. 
18. Nedostatočná a v dôvodovej správe celkom nezdôvodnená úprava. Asi ide o náhradu za výsluch svedka. Ide výnimku zo zásady bezprostrednosti a ústnosti, preto treba dôsledne upraviť možnosť písomnej výpovede svedka (kedy možno takýto dôkaz použiť, ako svedka poučiť, ako mu otázky doručiť, ako písomnú výpoveď autentifikovať). Určite nie odkazom na vyjadrenie účastníka, treba rozlišovať medzi vyjadrením (prednesom) a vykonávaním dokazovania. 
19. Nie je celkom správne viazať úvahu súdu o procesných povinnostiach účastníka rozhodnutím správneho orgánu o hmotnej núdzi. Môže to viesť k materiálne nesprávnym priznaniam oslobodenia od platenia súdny poplatkov. V navrhovanom odseku 5 je obsiahnuté zbytočné viazanie úkonu účastníka predpísaným tlačivom. Ide o zbytočnú formalizáciu. Zo skúsenosti najlepším spôsobom na zistenie skutočností potrebných na rozhodnutie o oslobodení účastníka je bezprostredný a ústny kontakt s takýmto účastníkom, ktorému predchádza krátky prípis, a nie, spravidla nesprávne a neúplne vyplnené tlačivo. Inak povedané, aj pri rozhodovaní o oslobodení od platenia súdnych poplatkov treba uprednostňovať metódy materiálneho vedenia konania. Navrhované znenie nerieši situáciu, ak účastník o oslobodenie požiada a tlačivo, ktoré sa už mimochodom zaužíva, nepredloží. Ustanovenie obsahuje byrokratický výraz „dokladované“. V odseku 6 nie je vhodné stanoviť doručovanie uznesenia o priznaní oslobodenia od súdnych poplatkov všetkým účastníkom konania. Závisť je častá ľudská vlastnosť, a preto hrozia zbytočné odvolania, pričom súd ex offo musí, ak zistí iné skutočnosti, priznané oslobodenie odňať. Práva druhého účastníka v zásade nie sú priznaním oslobodenia od platenia súdnych poplatkov vážne dotknuté. 
20. Lepšie by bolo viazať plynutie lehoty nielen na vykonanie znaleckého dôkazu ale aj na splnenie povinnosti znalca predložiť vyúčtovanie. Dobré by bolo zakomponovať nadväznosť na práva a povinnosti znalcov v osobitnom zákone. 
21. V odseku 1 nahradiť slovo „uhradili“ slovom „nahradili“ V odseku 3 terminologická nejasnosť „žiadosť“ či „návrh na odročenie“ Odsek 3 je zbytočný. Účastník, ktorý sa dostavil na pojednávanie, má už teraz v prípade odročenia pojednávania právo žiadať náhradu trov konania (cestovné, náhrada za stratu na zárobku, trovy právneho zastúpenia) od účastníka, pre ktorého bolo pojednávanie odročené. V drvivej väčšine prípadov toto svoje právo aj pri osobitnom poučení nevyužíva. Ak je zastúpený advokátom, má právo na náhradu trov právneho zastúpenia, pričom naopak toto právo je dôsledne využívané. Osobitné pokuty sa javia ako zbytočné. Navrhované ustanovenie je zbytočne kauzistické, ide o akýsi nový, vzhľadom na konštrukciu náhrady trov konania zbytočný inštitút procesnej pokuty vyberanej v prospech účastníka konania. Peňažná sankcia už v doterajšej právnej úprave nie je dostatočnou zárukou plnenia si procesných povinností. Čiastka 15 eur je celkom nemotivačná a už len s ohľadom na výšku pokút za dopravné priestupky znie smiešne. Čiastka 100 eur je s ohľadom na štedrú konštrukciu trov právneho zastúpenia aj v sporoch s malou hodnotou nedôvodne vysoko paušalizovaná. 
22. Lehotu, ak vôbec je správne vyjadriť samostatnou vetou. 
23. Správne skôr. „O návrhu na opravu súd rozhodne do 30 dní odo dňa jeho doručenia.“ 
24. Správne skôr „(2) Súd prvého stupňa rozhodne o návrhu na opravu do 30 dní od jeho doručenia. Ak súd prvého stupňa návrhu nevyhovie, predloží vec do 30 dní odo dňa jeho doručenia odvolaciemu súdu, ktorý o oprave rozhodne do 60 dní od predloženia veci.“. Možno uvažovať o dlhšej lehote, keďže môže byť účelné doručovať takýto návrh druhému účastníkovi. 
25. Správne skôr „O návrhu na doplnenie súd rozhodne do 30 dní odo dňa jeho doručenia.“. Príliš krátka a nevykonateľná lehota, keďže takéto rozhodnutie spravidla vyžaduje nariadenie pojednávania, ktorého konanie do 30 dní nemožno vzhľadom na práva účastníkov zaručiť. 
26. Uznesenie o priznaní oslobodenia od platenia súdnych poplatkov, ktorým sa žiadosti vyhovelo, nie je správne doručovať iným účastníkom ako žiadateľovi o oslobodenie a ani nie je dôvod, keďže sa žiadosti vyhovuje, ho odôvodňovať. Dôvod navrhovanej zmeny vôbec nie je zrejmý z dôvodovej správy. Skôr sa treba zamyslieť nad správnosťou § 148 ods. 1. Nie je sociálne únosné, aby tí, ktorí spĺňajú podmienky na oslobodenie od platenia súdnych poplatkov, boli oslobodení aj od povinnosti náhrady trov konania, ktoré platil štát. 
27. Výraz webové sídlo je zbytočná abstrakcia všeobecne zaužívaného pojmu internetová stránka. 
28. Aj v prípade zmenkového platobného rozkazu nemožno vylúčiť priznanie oslobodenia od platenia súdnych poplatkov. Preto je nesprávne použitie pojmu „je zaplatený súdny poplatok.“ V tomto ustanovení sa prejavuje nesystematická legislatívna práca. Zatiaľ čo stanovenie lehoty na doručovanie návrhu vyriešenie poplatkovej povinnosti nezohľadňuje, uvedené ustanovenie to robí, no ako je zrejmé z predchádzajúcej poznámky, nedôsledne. 
29. V súvislosti s týmto ustanovením treba uvažovať koncepčne o prijatí ustanovení týkajúcich sa spôsobu výkonu určovacích a statusových rozhodnutí. Doterajšie ustanovenie § 189 ods. 2 obsahuje výraz „zabezpečí“ skôr byt tam malo byť spojenie „vykoná tak, že...“ a určenie spôsobu výkonu. Ustanovenie § 189a ods. 2 navrhovanou úpravou nadobúda nesystematický charakter, keďže v jednom paragrafe sa rieši spôsob rozhodovania v základnom konaní, spôsob výkonu rozhodnutia (systematicky patrí do šiestej časti OSP a nie do spravovacieho poriadku, resp. do úpravy základného konania) a nakoniec aj otázky uznania cudzieho rozhodnutia (systematicky patrí do zákona č. 97/1963). 
30. Chýba bližšie odôvodnenie. V zásade nie je prípustné ani odvolanie proti rozhodnutiu nariadeného súdu o nevylúčení sudcu. Z akého dôvodu potom pripúšťať odvolanie proti uzneseniu o vylúčení , resp. nevylúčení notára – súdneho komisára. Nech radšej o tom priamo rozhoduje nadriadený súd. 
31. Navrhované doplnenie konania vo veciach porušenia zásady rovnakého zaobchádzania ako konania, pri ktorom sa vyžaduje nariadenie pojednávania v odvolacom konaní, nemá žiadne racionálne odôvodnenie, nie je na to žiaden osobitný procesný dôvod. Ide o zavedenie hmotnoprávneho hľadiska v odvolacom konaní, čo je zásadne nesprávne, keďže pre tzv. antidiskriminačné návrhy nie je ani v konaní na prvom stupni zavedený osobitný procesný postup. Rovnako treba z tohto odseku vypustiť aj vágne ustanovenie písm. c), ktoré obsahuje procesne neuchopiteľný pojem dôležitého verejného záujmu; veď správnosť každého súdneho rozhodnutia je v konečnom dôsledku dôležitým verejným záujmom. Skôr sa treba v tomto odseku zamerať na definíciu toho, kedy je potrebné zopakovať alebo doplniť dokazovanie. Navrhovaný odsek 3 má kauzistický charakter, keď v odvolacom konaní rozlišuje účastníkov podľa marginálneho, takmer administratívneho kritéria, či požiadali o doručovanie písomností e-mailom; rovnako tento odsek narúša koherentnosť ústavne akceptovaného rozhodovania bez nariadenia pojednávaní pri dodržaní zásady verejného vyhlásenia rozsudku a môže viesť k zbytočnému zvyšovaniu trov konania. Úprava navrhnutá v odseku 4 si neuvedomuje, že rozhodnutia odvolacieho súdu sú doručované súdom prvého stupňa; v zásade ani nebude viesť k zrýchleniu odvolacieho konania, keďže k prieťahom v ňom nedochádza pre nepísanie rozsudku, ale preto, že sa nenariadi pojednávanie, resp. verejné vyhlásenie rozsudku, ide o zbytočnú inšpiráciu ustanoveniami o rozsudku. Navrhované ustanovenie odseku 5 nezohľadňuje to, že účastníci, predovšetkým zástupcovia sú, resp. mali by si byť vedomí toho, že trovy si majú vyčísliť v odvolaní, resp. vo vyjadrení k odvolaniu. Takéto ustanovenie zbytočne zaťaží odvolací súd ďalším rozhodovaním na úkor jednoducho splniteľnej povinnosti účastníka. 
32. Bez komentára. 
33. Správnejšie s ohľadom na deklarovaný dôvod by malo znieť: „ak ho nebolo možné pre jeho vady uznať alebo vykonať v inom členskom štáte Európskej únie“. 
34. Bez komentára. 
35. Bez komentára. 
36. Bez komentára. 
37. Bez komentára. 
38. Bez komentára. 
39. Namiesto zmeny niektorých vybraných ustanovení by bolo vhodné celkom nanovo a komplexne upraviť ustanovenia týkajúce sa výkonu rozhodnutia o maloletých. V navrhovanom texte § 272 ods. 1 nezaužívané slová „je oprávnený“ treba nahradiť slovom „nariadi“. V odseku 3 sa javí nadbytočné nariaďovať pojednávanie, skôr treba stanoviť jednoduchší postup bezprostrednej ústnej výzvy povinnej osobe. V odseku 4 je zbytočne stanovená povinnosť doručovať zápisnicu o výzve (nie je dôvod na doručovanie zápisnice, veď účastník je pri výzve prítomný), nie je celkom zrejmé o akú zápisnicu má ísť (predchádzajúci odsek spomína pojednávanie, nie výzvu). V odseku 5 treba nahradiť slová „je oprávnený“ slovom „môže“, no určite by bolo najlepšie stanoviť jasný postup súdu na zistenie sporných skutočnosti pred nariadením výkonu; jasne stanoviť to, čo sa má vlastne zistiť, aby bol výkon nariadený. 
40. Pokuta navrhovaná v odseku 1 je nízka. V odseku 2 slová „je oprávnený“ treba nahradiť spojením „súd vyzve“, resp. „súd môže vyzvať“. Treba jasne stanoviť, čo s takouto výzvou má urobiť príslušný štátny orgán, teda jasne nadviazať na úpravu, na ktorú sa odkazuje (má ten orgán na základe výzvy vydať rozhodnutie alebo už len tá výzva bude stačiť na zastavenie výplaty príspevku a prídavku?) Odsek 4 by mal jasne stanoviť, o aký príslušný orgán ide, jasne treba označiť súd ako vykonávateľa a konkrétne, kto a akú mieru násilia a za pomoci akých osôb môže použiť. Aké by mali byť oprávnenie polície, resp. ZVJS pri takomto úkone. 
41. Ustanovenia sú nedopracované. Celkom nevhodné je podobné otázky upravovať vo vykonávacom predpise. Je potrebná jasná zákonná úprava. Ustanovenia bodov 39 – 42 sú legislatívne najmenej zvládnutými ustanoveniami navrhovanej novely a ich dôsledná kritika presahuje rámec pripomienkového konania. 
42. Bez komentára. 
43. Bez komentára. 
44. Bez komentára. 
Čl. II 
1. Bez komentára. 
2. Z pohľadu rozhodovania slovenského súdu, ktorý bude túto normu aplikovať, bude navrhovaná norma využívaná predovšetkým v konaniach, v ktorých bude slovenský súd rozhodovať o návrhu na zapretie otcovstva alebo určenie otcovstva spravidla slovenského štátneho občana. V takýchto prípadoch nie je dôvod na odopretie aplikácie slovenského práva účastníkom konania, ktorí budú spravidla všetci slovenskí štátni občania. Rovnako sa bude konanie zbytočne zaťažovať zisťovaním cudzieho práva. 
3. Bez komentára. 
4. Bez komentára. 
5. V uvedenom ustanovení by sa mala skôr inštitucionalizovať činnosť Centra pre medzinárodnoprávnu ochranu detí. Výkon tejto činnosti súdom nemá vzhľadom na existenciu tohto orgánu výrazné opodstatnenie. 
6. Bez komentára. 
7. Bez komentára. 
8. Bez komentára. 
9. Bez komentára. 
10. Bez komentára. 
11. Bez komentára. 
12. Bez komentára. 
13. Bez komentára. 
14. Bez komentára. 
15. Bez komentára. 
16. Bez komentára. 
17. Bez komentára. 
18. Bez komentára. 
19. Bez komentára. 
Čl. III 
Navrhované ustanovenie vyvoláva dojem právneho záujmu sui generis pre verejné určovacie žaloby, čím vzniká riziko, že budú musieť byť bez skúmania naliehavého právneho záujmu prejednávané žaloby a vydávané rozsudky, ktoré nikomu nič, okrem prázdnej deklarácie niečoho, nič neprinesú. 
Čl. IV 
Z dôvodovej správy vôbec nie je zrejmé, z akého dôvodu by malo ísť o Okresný súd Bratislava III. 
 	O 	ČA 	Viaceré namietané ustanovenia boli preformulované v nadväznosti na pripomienky ostatných pripomienkujúcich subjketov ako aj na výsledky rozporových konaní na prerokovanie zásadných pripomienok.  	
Verejnosť 	Body 34. a 35. navrhovanej novely zákona. 
V novele zákona navrhujeme vypustiť body 34. a 35. 

Zdôvodnenie: 
Možnosť napadnúť súdne rozhodnutie a využiť všetky opravné prostriedky vo veci návratu dieťaťa do krajiny obvyklého pobytu je nevyhnutné kvôli uplatňovaniu základných ľudských a ústavných práv a ďalších medzinárodných dohovorov, ktorými je SR viazaná, najmä Európskeho dohovoru o ľudských právach, Dohovoru o právach dieťaťa a Dohovoru Rady Európy o predchádzaní násiliu na ženách a domácemu násiliu a o boji proti nemu. 

Podľa našej mienky berie navrhovaná novela OSP dotknutým osobám základné ústavné právo na súdnu ochranu a diskriminuje osoby z medzinárodných vzťahov v prístupe k vymožiteľnosti práva. 

Novela ide aj proti duchu výkladu Haagskeho dohovoru, ktorý sa uplatňuje v poslednom čase na ESĽP. Vo veciach neoprávneného premiestnenia dieťaťa nastáva aj vo výklade tzv. Haagskeho dohovoru posun k prihliadaniu k zohľadneniu prvoradého najlepšieho záujmu dieťaťa. V tomto smere rozhodoval aj ESĽP, ktorý v dvoch rozhodnutiach; v prípade Neulinger Shuruk v. Švajčiarsko (sťažnosť č. 41615/07) a v prípade Raban vs. Romania (sťažnosť 25437/08), kde v oboch prípadoch ESĽP vydal stanovisko, že najlepšie záujmy dieťaťa by mali byť rozhodujúce v postupe uplatnenia Haagskym dohovorom. 

Ďalším dôvodom pre vypustenie navrhovaných bodov je fenomén domáceho násilia. Ročne sa na Slovensku uzavrie cca. 2 000 medzinárodných manželstiev, 70% z toho uzavierajú ženy Slovenky. Podľa celoeurópskych štatistík je každá piata žena vystavená násiliu zo strany intímneho partnera. Je teda štatisticky nevyhnutné, že aj v medzinárodných manželstvách sa budú nachádzať obete domáceho násilia, ženy aj deti. Podľa nášho názoru musí SR poskytnúť týmto obetiam bezpečie, adekvátne zázemie a všetky právne prostriedky, aby mohli uniknúť z násilného prostredia. Novela OSP by takéto možnosti ešte viac obmedzila a mala na obete domáceho násilia v medzinárodných vzťahoch mimoriadne nepriaznivý dopad. 

Novela ide proti novo prijatému Dohovoru Rady Európy o predchádzaní násiliu na ženách a domácemu násiliu a o boji proti nemu, ktorý zaväzuje štáty v Článku 7 zabezpečiť, že postavia „práva obete do centra všetkých opatrení a boli implementované cestou efektívnej spolupráce všetkých relevantných agentúr, inštitúcií a organizácií.“ Podľa Článku 29 „Zmluvné strany prijmú potrebné legislatívne alebo iné opatrenia, aby poskytli obetiam v súlade s všeobecnými zásadami medzinárodného práva primerané občianskoprávne opravné prostriedky proti štátnym orgánom, ktoré nevykonali potrebné preventívne a ochranné opatrenia v rámci rozsahu ich právomocí.“ 
Článok 31 (Poručníctvo, práva na návštevu a bezpečnosť) zaväzuje: „1. Zmluvné strany prijmú potrebné legislatívne alebo iné opatrenia na zabezpečenie toho, aby pri určovaní poručníctva a práv na návštevu detí boli vzaté do úvahy akékoľvek závažné incidenty násilia v rámci rozsahu pôsobnosti tohto dohovoru. 2. Zmluvné strany prijmú potrebné legislatívne alebo iné opatrenia, aby zabezpečili, že uplatňovanie akýchkoľvek návštevných a poručníckych práv neohrozí práva a bezpečnosť obete alebo detí.“ 

Téma domáceho násilia sa teda zákonite vyskytuje aj v prípadoch medzinárodného premiestnenia dieťaťa jedným z rodičov, spadajúcich pod tzv. Haagsky dohovor. Problematikou sa zaoberala aj Stála konferencia a Špeciálna komisia Haagskych dohovorov 1980 a 1996. Podľa ich záverov by sa pri zvažovaní ochrany dieťaťa mala venovať zvýšená pozornosť vplyvu, ktoré má na dieťa násilie páchané jedným rodičom proti druhému. V prípade obvinenia alebo dokázaného výskytu domáceho násilia v rodine by sa mali možné riziká pre dieťa adekvátne a rýchlo preskúmať v rozsahu potrebnom na účely výnimky podľa článku 13 (1) b) Haagskeho dohovoru z roku 1980. (Zdroj: Domestic and family violence and the Article 13 “grave risk” exception in the operation of the Hague Convention of 25 October 1980 on the Civil Aspects of International Child Abduction: a reflection paper) 

Z uvedených dôvodov považujeme za nevyhnutné ponechať v prípade komplikovaných sporov ohľadom neoprávneného medzinárodného premiestnenia dieťaťa a v najlepšom záujme samotných detí a ich rodičov, občanov a občianok SR, možnosť využitia všetkých právnych prostriedkov. 

Pripomienku predkladajú občianske združenia: 

Dobré srdcia hľadajú... 
Šanca pre nechcených 
Aliancia žien Slovenska 
Spoločnosť pre plánované rodičovstvo 
Ženská loby Slovenska 

Na zastupovanie v rozporovom konaní sú oprávnené tieto osoby: 

Anna Ghanamová, (02/64461329, ghannamova@naruczachrany.sk) 
Oľga Pietruchová (02 5443 1364, 0905 872199, olga.pietruchova@gmail.com) 
Andrea Cisárová (02/50234550, andrea.cisarova@akcisarova.skmail) 
Katarína Farkašová (0905479706, alianciazien@alianciazien.sk) 
 	O 	A 	body 34 a35 boli z návrhu zákona vypustené. 	
Verejnosť 	Pripomienka VIA IURIS – Centra pre práva občana k čl. I. bodu 36 (nový § 250j ods. 6 OSP) 
Navrhujeme, aby § 250j ods. 6 OSP znel nasledovne: 

„Pri preskúmavaní zákonnosti rozhodnutia o nesprístupnení informácie vydaného podľa zákona upravujúceho prístup verejnosti k informáciám30b) vyzve súd žalovaný správny orgán (ALTERNATÍVA 2: súd môže vyzvať žalovaný správny orgán), aby v súdom určenej lehote uviedol všetky existujúce dôvody, pre ktoré nie je možné požadovanú informáciu sprístupniť. Ak neexistujú dôvody pre nesprístupnenie informácie, súd môže v rozsudku uložiť povinnej osobe povinnosť sprístupniť požadovanú informáciu.“ 

Poznámka k odkazu pod čiarou č. 30b) znie: 
30b) Zákon č. 211/2000 Z.z. o slobodnom prístupe k informáciám a o zmene a doplnení niektorých zákonov (zákon o slobode informácií) 

Doterajší odsek 6 za označuje ako odsek 7. 

Odôvodnenie: 

Keďže zákon č. 211/2000 Z.z. o slobode informácií je založený na princípe „čo nie je tajné, je verejné“, t.j. na princípe, že ak neexistuje zákonný dôvod pre nesprístupnenie informácie (ak nemožno uplatniť zákonnú výnimku zo sprístupnenia informácie), informácia sa musí sprístupniť, aj ustanovenie o súdnom prieskume rozhodnutia o nesprístupnení informácie by malo vyjadrovať konštrukciu, že súd môže uložiť povinnosť sprístupniť informácie, ak NEexistujú dôvody pre NEsprístupnenie informácie (t.j. ustanovenie by malo obsahovať negácie). Ustanovenia by podľa nášho názoru nemalo byť formulované pozitívne – teda tak, že ak „sú tu dôvody pre sprístupnenie informácie“ - pretože informácia sa v zmysle zákona sprístupní nie vtedy, ak sú dôvody pre jej sprístupnenie, ale vtedy, ak nie sú dôvody pre jej nesprístupnenie. Súd v súdnom konaní neskúma, či existujú dôvody pre sprístupnenie, ale skúma, či existujú dôvody pre nesprístupnenie. 

Navrhujeme tiež, aby súd vždy vyzval resp. mal možnosť vyzvať žalovaný správny orgán, aby v súdom určenej lehote uviedol aj ostatné dôvody, pre ktoré nie je možné požadovanú informáciu sprístupniť – teda aj tie dôvody, ktoré nie sú uvedené v rozhodnutí o nesprístupnení informácie, proti ktorému bola podaná žaloba. Tieto dôvody uvedené správnym orgánom by boli pre súd podkladom pre rozhodovanie o tom, či existujú zákonné dôvody pre nesprístupnenie požadovanej informácie a či súd nariadi alebo nenariadi sprístupnenie informácie. Preferujeme prvú alternatívu, teda aby súd vždy vyzval žalovaný správny orgán, aby uviedol, aké ostatné dôvody pre nesprístupnenie existujú. To by umožnilo súdu mať vždy v každom konaní predstavu a dostatok informácií o tom, či môže uvažovať o využití možnosti nariadiť sprístupnenie informácie, čo by podporovalo aj častejšie využívanie tohto oprávnenia súdmi. Druhou alternatívou je iba možnosť súdu vyzvať správny orgán na uvedenie ostatných dôvodov. 

Považujeme návrh, aby v súdnom konaní o prieskume zákonnosti rozhodnutia o nesprístupnení informácie mal súd v odôvodnených prípadoch možnosť nariadiť sprístupnenie požadovanej informácie, za veľmi potrebný a prospešný. 

V súčasnosti totiž súd nemá možnosť nariadiť správnemu orgánu, aby informáciu sprístupnil, čo má negatívny vplyv na včasnosť a efektívnosť súdneho prieskumu a na včasnosť prístupu k informáciám. Na Slovensku sa aj pri súdnom preskúmavaní rozhodnutí o nesprístupnení informácií (vrátane informácií o životnom prostredí) uplatňuje iba výlučne tzv. kasačný princíp, čo znamená, že súd môže nezákonné rozhodnutie správneho orgánu iba zrušiť a vec mu vrátiť na nové konanie, avšak nemôže správnemu orgánu prikázať sprístupniť informáciu. V novom konaní síce musí správny orgán rešpektovať právny názor súdu, ale stáva sa, že správny orgán znovu rozhodne o nesprístupnení informácie, a to z iného dôvodu, ktorý nebol predmetom súdneho prieskumu. Súdne konanie na jednom stupni trvá minimálne 1 rok, na oboch stupňoch minimálne 2 roky. Ak správny orgán v novom správnom konaní uvedie ďalší dôvod nesprístupnenia informácie, ktorý nebol uvedený v jeho pôvodnom rozhodnutí, súdne konanie môže trvať ďalšie 2 roky (spolu 4 roky). 

Veľký problém tiež predstavuje zrušovanie rozhodnutí iba z formálnych dôvodov – napríklad pre „nedostatok dôvodov“ (nepreskúmateľnosť). Možno sa stretnúť s praxou, že správne orgány v „citlivých“ prípadoch vedome vydávajú nepreskúmateľné rozhodnutia – a to aj opakovane, po predchádzajúcom zrušení rozhodnutia súdom. Ešte problematickejšia je rozšírená prax, kedy správny orgán nechá uplynúť zákonnú lehotu na rozhodnutie o odvolaní, v dôsledku čoho vzniká v zmysle § 19 ods. 3 zákona č. 211/2000 Z.z. o slobode informácií tzv. fiktívne rozhodnutie o nesprístupnení informácií. Ak sa chce žiadateľ o informácie domôcť nápravy, musí podať žalobu proti tomuto fiktívnemu rozhodnutiu, ktoré však logicky neobsahuje žiadne odôvodnenie a súdy ho zrušujú pre nepreskúmateľnosť, pričom sa vyjadria iba k formálnej stránke rozhodnutia (t.j. že neobsahuje odôvodnenie), avšak nevyjadria sa k podstate veci (t.j. či požadovanú informáciu možno alebo nemožno utajovať). 

Ak správny orgán vydá nepreskúmateľné rozhodnutie resp. fiktívne rozhodnutie a súd sa z toho dôvodu v súdnom konaní zaoberá iba nepreskúmateľnosťou rozhodnutia (t.j. iba formálnou stránkou - tým, že rozhodnutie nie je dostatočne odôvodnené alebo že neobsahuje žiadne odôvodnenie), správny orgán konajúci nezákonne „získa“ ďalší dlhý čas, počas ktorého nebude informácia prístupná. Správne orgány teda niekedy počítajú s dlhotrvajúcim a neúčinným súdnym prieskumom, ktorý v takomto prípade môže trvať aj niekoľko rokov. 

Neúčinnosť súdneho prieskumu sa ukazuje v prípadoch, kedy je rýchle získanie informácií vo verejnom záujme (napr. v prípade informácií o nezákonnom postupe, nehospodárnom nakladaní s verejnými prostriedkami alebo o ohrození zdravia alebo životného prostredia. Považujeme za nevyhnutné, aby v odôvodnených prípadoch súd mal možnosť nariadiť správnemu orgánu sprístupnenie požadovanej informácie. 

Požiadavka na včasný a účinný súdny prieskum rozhodnutia o nesprístupnení informácie vyplýva aj z čl. 9 ods. 1 Aarhuského dohovoru v spojení s čl. 9 ods. 4 Aarhuského dohovoru (Aarhuský dohovor sa týka prístupu k informáciám o životnom prostredí). Súdny prieskum rozhodnutia o nesprístupnení informácie musí byť podľa čl. 9 ods. 4 Aarhuského dohovoru „včasný“ a musí zabezpečovať „účinnú nápravu“. Z článku 9 ods. 4 Aarhuského dohovoru vyplýva, že súd musí mať možnosť nariadiť „nápravné opatrenie“ („injunctive relief“) – t.j. príkaz niečo vykonať, nejakého konania sa zdržať, niečo strpieť, alebo niečo uviesť do pôvodného stavu. V zmysle čl. 9 ods. 4 Dohovoru je „injunctive relief“ nielen predbežným opatrením (vydané pred rozhodnutím súdu vo veci samej), ale aj následným nápravným opatrením nariadeným pri konečnom rozhodnutí vo veci samej (pozri Implementačný sprievodca k Aarhuskému Dohovoru, s. 133, dostupný na http://www.unece.org/env/pp/acig.pdf). 

Podobné ustanovenie existuje v § 16 ods. 4 českého zákona č. 106/1999 Sb. o svobodném přístupu k informacím, ktoré znie: „Při soudním přezkumu rozhodnutí o odvolání na základě žaloby podle zvláštního právního předpisu soud přezkoumá, zda jsou dány důvody pro odmítnutí žádosti. Nejsou-li žádné důvody pro odmítnutí žádosti, soud zruší rozhodnutí o odvolání a rozhodnutí povinného subjektu o odmítnutí žádosti a povinnému subjektu nařídí požadované informace poskytnout.“ 
Možnosť súdu priamo nariadiť poskytnutie informácie pripúšťa aj rozsudok Najvyššieho správneho súdu ČR sp. zn. A 2/2003, kde súd uviedol: „Zařazení ustanovení bylo vyvoláno potřebou reagovat na praxi některých správních orgánů, které kasačního principu při soudním přezkumu zneužívaly k tomu, že informace opakovaně, a to i po prohraných soudních sporech, neposkytly a informaci vždy znovu odepřely pouze s pozměněným právním odůvodněním. Nové právní prostředí právě popsané nejspíše může - pokud by praxe správních orgánů vedla k odpírání informací prostřednictvím popsaného mechanismu účelového zneužití institutu nepřezkoumatelnosti správních rozhodnutí - k dalšímu vývoji judikatury směrem spíše ke druhému shora nastíněnému výkladu, jinak řečeno, i v takovém případě soud může poskytnutí informace nařídit.“ 

Na rozdiel od českej úpravy navrhujeme, aby súd nemal povinnosť, ale iba možnosť nariadiť poskytnutie informácie. 

VIA IURIS - Centrum pre práva občana 
Radničné nám. č. 9 
902 01 Pezinok 
 	O 	A 	akceptované v znení alternatívy č. 2 	
Verejnosť 	Pripomienka VIA IURIS – Centra pre práva občana k § 250k ods. 1 OSP 

Navrhujeme, aby v § 250k ods. 1 OSP bola za prvú vetu vložená táto veta: „Ak bolo rozhodnutie správneho orgánu zrušené z dôvodu podľa § 250j ods. 3, súd žalobcovi prizná úplnú náhradu trov konania.“ 

Celé ustanovenie § 250k ods. 1 OSP by znelo: „Ak mal žalobca úspech celkom alebo sčasti, súd mu proti žalovanému prizná právo na úplnú alebo čiastočnú náhradu trov konania. Ak bolo rozhodnutie správneho orgánu zrušené z dôvodu podľa § 250j ods. 3, súd žalobcovi prizná úplnú náhradu trov konania. Môže tiež rozhodnúť, že sa náhrada trov celkom alebo sčasti neprizná, ak sú na to dôvody hodné osobitného zreteľa.“ 

Odôvodnenie: 

Navrhujeme, zákon vyslovene ustanovoval, že ak súd zruší rozhodnutie správneho orgánu z dôvodu podľa § 250j ods. 3 OSP (kedy súd nie je viazaný rozsahom a dôvodmi žaloby), musí súd priznať žalobcovi úplnú náhradu trov konania. 

Podľa § 250j ods. 3 OSP „Súd zruší napadnuté rozhodnutie správneho orgánu a podľa okolností aj rozhodnutie správneho orgánu prvého stupňa a vráti vec žalovanému správnemu orgánu na ďalšie konanie, ak bolo rozhodnutie vydané na základe neúčinného právneho predpisu, ak rozhodnutie je nepreskúmateľné pre nezrozumiteľnosť alebo pre nedostatok dôvodov alebo rozhodnutie je nepreskúmateľné pre neúplnosť spisov správneho orgánu alebo z dôvodu, že spisy neboli predložené. Súd zruší rozhodnutie správneho orgánu a konanie zastaví, ak rozhodnutie vydal orgán, ktorý na to nebol podľa zákona oprávnený. Rozsahom a dôvodmi žaloby v týchto prípadoch nie je súd viazaný.“ 

V praxi sa totiž stáva, že žalobca žaluje rozhodnutie správneho orgánu napr. pre nesprávne právne posúdenie veci (dôvod podľa § 250j ods. 2), avšak súd príde k záveru, že sa vyskytla skutočnosť podľa § 250j ods. 3 OSP, zruší rozhodnutie správneho orgánu z dôvodu podľa § 250j ods. 3, dôvodmi uvedenými v žalobe sa vôbec nezaoberá, a napokon neprizná žalobcovi trovy konania z dôvodu, že ide o dôvod hodný osobitného zreteľa, pretože „aj keď žalobca mal z hľadiska žalobného petitu plný úspech, avšak vo vzťahu k žalobným dôvodom nemal žiadny úspech“ (citát z rozhodnutia Krajského súdu v Bratislave). 

Môžu nastať situácie, kedy žalobca napr. namieta nesúlad rozhodnutia správneho orgánu s hmotnoprávnym ustanovením zákona (t.j. nesprávne právne posúdenie veci), ale súd sa vôbec nebude týmto dôvodom zaoberať, ale rozhodnutie zruší z dôvodu nepreskúmateľnosti, z dôvodu že neboli predložené spisy, z dôvodu neúčinnosti ustanovenia alebo z dôvodu že správny orgán nebol na vydanie rozhodnutia oprávnený. Dôvody podľa § 250j ods. 3 OSP sú dôvodmi, kvôli ktorým sa súd nemusí zaoberať opodstatnenosťou dôvodov uvedených v žalobe. Ak však súd neposúdi opodstatnenosť dôvodov uvedených v žalobe, hoci tieto dôvody by mohli byť opodstatnené a mohli by viesť k plnému úspechu žalobcu vo veci, nemôže to viesť k tomu, že žalobca utrpí ujmu a nebude mu priznaná náhrada trov konania. 

Neobstojí ani argument, že žalobca mal v žalobe uviesť všetky dôvody nezákonnosti napadnutého rozhodnutia správneho orgánu. Zákon túto povinnosť žalobcovi nestanovuje – stačí aby žalobca uviedol v žalobe jeden dôvod nezákonnosti rozhodnutia (napr. nesprávne právne posúdenie veci), pretože aj jeden dôvod nezákonnosti je dostatočný na zrušenie rozhodnutia a plný úspech žalobcu v konaní. Bremeno, podľa ktorého by mal žalobca vyhľadávať a v žalobe uvádzať všetky existujúce dôvody nezákonnosti rozhodnutia, hoci na zrušenie rozhodnutia stačí jeden dôvod nezákonnosti, by bolo neústavným bremenom uvaleným na žalobcu. 

Navyše, dôvodom na zrušenie rozhodnutia podľa § 250j ods. 3 sú aj nepreskúmateľnosť rozhodnutia pre nezrozumiteľnosť alebo nedostatok dôvodov alebo nepredloženie spisu správnym orgánom, čo sú dôvody, ktoré žalobca nemôže predvídať a uviesť ich v žalobe. Žalobca môže považovať rozhodnutie za zrozumiteľné a dostatočne odôvodnené a bude namietať priamo nesprávne právne posúdenie veci (dôvod podľa § 250j ods. 2), ale súd môže rozhodnutie považovať za nedostatočne odôvodnené alebo nezrozumiteľné (dôvody podľa § 250j ods. 3) a námietkou žalobcu uvedenou v žalobe sa tak nemusí vôbec zaoberať, čo však žalobca nemôže predvídať. Tiež žalobca nemôže predvídať, že žalovaný správny orgán nepredloží súdu spis. 

Ide o nespravodlivú a podľa nášho názoru aj protiústavnú prax súdov, ak žalobca prichádza o náhradu trov konania v dôsledku skutočností, ktoré nemôže predvídať. 

Prípad, kedy žalobcovi neboli priznané trovy konania z dôvodu, že napadnuté rozhodnutie bolo zrušené nie z dôvodu uvedeného v žalobe, ale z dôvodu podľa § 250j ods. 3 OSP, posudzoval aj Ústavný súd SR. Ústavný súd náleze sp. zn. II. ÚS 351/09-33 konštatoval, že došlo k porušeniu základného práva na súdnu ochranu podľa čl. 46 ods. 1 ústavy v konaní vedenom krajským súdom. V náleze Ústavný súd SR uviedol: „Zodpovedá skutočnosti, že dôvod, pre ktorý krajský súd správnej žalobe sťažovateľky vyhovel a rozhodnutie žalovanej zrušil, je celkom odlišný od dôvodov, ktorými argumentovala sťažovateľka vo svojej žalobe o preskúmanie právoplatného rozhodnutia žalovanej. Z toho zároveň vyplýva, že skutková okolnosť, v ktorej videl krajský súd naplnenie dôvodu hodného osobitného zreteľa na nepriznanie náhrady trov konania, bola nepochybne preukázaná (II. ÚS 122/09). Otázkou preto je, či uvedenú preukázanú skutočnosť možno právne kvalifikovať v zmysle § 250k ods. 1 druhej vety Občianskeho súdneho poriadku ako dôvod osobitného zreteľa hodný na nepriznanie náhrady trov konania úspešnému účastníkovi konania. [...] Ako na to správne poukazuje sťažovateľka, krajský súd sa jej žalobou v merite veci vôbec nezaoberal, a preto ani žalobné argumenty sťažovateľky nijako neposudzoval. Stalo sa tak preto, že napriek opakovaným výzvam krajského súdu a dlhému obdobiu čakania žalovaná nepredložila krajskému súdu svoj administratívny spis nevyhnutný pre meritórne preskúmanie veci, hoci to bolo jej zákonnou povinnosťou. Za takéhoto stavu krajský súd napadnuté rozhodnutie zrušil bez akéhokoľvek meritórneho preskúmania veci, a to z dôvodu absencie administratívneho spisu. Možno urobiť predbežný záver, že krajský súd nemohol vecne skúmať podanú žalobu sťažovateľky preto, lebo žalovaná postupovala v konaní protizákonným spôsobom. ... V konečnom dôsledku dospel krajský súd v otázke náhrady trov konania k takému paradoxnému záveru, ktorým žalovanú, ktorá zákon porušila, od trov konania odbremenil, a naopak, sťažovateľku, ktorá postupovala v súlade so zákonom, trovami konania zaťažil. 
Podľa názoru ústavného súdu za dôvod hodný osobitného zreteľa v zmysle § 250k ods. 1 druhej vety Občianskeho súdneho poriadku nemožno považovať takú skutočnosť, ktorá (prípadne ktorej podklad) znamená vo svojej podstate porušenie zákona, resp. predstavuje nezákonný postup. Takýto výklad citovaného ustanovenia Občianskeho súdneho poriadku je arbitrárny, lebo zásadne popiera účel a význam tohto ustanovenia.“ 

 	O 	A 	 	
Verejnosť 	Pripomienka k § 250d ods. 1 a § 250j ods. 3 - zrušenie rozhodnutia pre nepredloženie spisov 
Navrhujeme nasledovnú úpravu: 
V § 250d ods. 1 sa na konci pripájajú tieto vety: „Ak správny orgán nedodrží súdom určenú lehotu na predloženie spisov alebo ak spisy nepredloží súdu na konanie ani po opakovanej výzve, súd môže rozhodnúť o uložení pokuty správnemu orgánu až do 1 640 eur, a to aj opakovane. Proti rozhodnutiu o uložení pokuty je prípustné odvolanie.“ 

V § 250j ods. 3 prvej vete sa za slová „spisy neboli súdu“ vkladajú slová „napriek uloženej pokute podľa § 250d ods. 1“. 

Odôvodnenie: 

Navrhujeme, aby bola riešená častá situácia, kedy súdy zrušujú rozhodnutia správnych orgánov iba pre nepredloženie súdneho spisu, avšak vôbec sa nezaoberajú podstatou sporu a žalobnými dôvodmi – čo má za následok to, že po niekoľkých mesiacoch súdneho konania je celá vec iba vrátená správnemu orgánu, ktorý následne vydá identické rozhodnutie a následne musí žalobca znovu podať žalobu a musí znovu prebehnúť súdny spor s rovnakým predmetom. Takýto prístup súdov má za následok výrazné prieťahy v konaní a neskorý prístup k spravodlivosti pre žalobcu. Navrhujeme, aby predtým, ako súd zruší rozhodnutie správneho orgánu pre nepredloženie spisov, musel súd vyvinúť výraznejšiu aktivitu získať spis od správneho orgánu. V súčasnosti súd po podaní žaloby iba raz vyzve správny orgán na predloženie spisov, a nemá povinnosť opätovne správny orgán vyzývať resp. vynucovať predloženie spisu ukladaním pokút správnemu orgánu. 

Navrhujeme, aby predtým, ako súd zruší rozhodnutie správneho orgánu pre nepredloženie spisu, musel súd vyčerpať všetky možnosti na získanie spisu od správneho orgánu – vrátanie uloženia pokuty za nerešpektovanie výzvy na predloženie spisu. Iba tak bude zabránené tomu, aby v dôsledku obštrukcií správneho orgánu (nepredloženia spisu) a v dôsledku nedostatočnej aktivity súdu (nevynucovanie predloženia spisu) bol poškodený žalobca tým, že o podstate jeho sporu nebude rozhodnuté, ale vec bude iba vrátená správnemu orgánu z formálneho dôvodu, čo bude znamenať výrazné prieťahy v konaní a oddialenie prístupu k spravodlivosti. 

Celé ustanovenie § 250d ods. 1 by znelo: 
„§ 250d 
(1) Predseda senátu vyžiada spisy žalovaného správneho orgánu, ktorý je povinný bez meškania ich predložiť spolu so spismi správneho orgánu prvého stupňa. Ak správny orgán nedodrží súdom určenú lehotu na predloženie spisov alebo ak spisy nepredloží súdu ani po opakovanej výzve, súd môže rozhodnúť o uložení pokuty správnemu orgánu až do 1 640 eur, a to aj opakovane. Proti rozhodnutiu o uložení pokuty je prípustné odvolanie.“ 
(Ide o analogické ustanovenie ako ustanovenie § 250b ods. 4 OSP.) 

Celé ustanovenie § 250d ods. 3 by znelo: 
„§ 250j 
(3) Súd zruší napadnuté rozhodnutie správneho orgánu a podľa okolností aj rozhodnutie správneho orgánu prvého stupňa a vráti vec žalovanému správnemu orgánu na ďalšie konanie, ak bolo rozhodnutie vydané na základe neúčinného právneho predpisu, ak rozhodnutie je nepreskúmateľné pre nezrozumiteľnosť alebo pre nedostatok dôvodov alebo rozhodnutie je nepreskúmateľné pre neúplnosť spisov správneho orgánu alebo z dôvodu, že spisy neboli súdu napriek uloženej pokute podľa § 250d ods. 1 predložené. Súd zruší rozhodnutie správneho orgánu a konanie zastaví, ak rozhodnutie vydal orgán, ktorý na to nebol podľa zákona oprávnený. Rozsahom a dôvodmi žaloby v týchto prípadoch nie je súd viazaný.“ 

Mgr. Peter Wilfling 
 	O 	N 	K § 250d ods. 1 - zastávame názor, že navrhované doplnenie by smerovalo k zbytočnému predĺženiu konania. 
K doplneniu v § 250j - navrhovaná situácia je riešiteľná už podľa platného zákona - porov. § 246c ods. 1 v nadväznosti na § 53 	
SLASPO 	6. K čl. I 
Za 22. bod sa vkladá nový 23. bod, ktorý znie: 

„ 23. V §160 odsek 1 znie: 
„ (1) Ak súd uložil v rozsudku povinnosť, je potrebné ju splniť do troch dní od právoplatnosti rozsudku, ak ide o povinnosť zaplatiť peňažné plnenie do 15 dní od právoplatnosti rozsudku; súd môže určiť dlhšiu lehotu. V prípade uloženia povinnosti zaplatiť peňažné plnenie súd vo výroku rozsudku zároveň určí miesto plnenia. Súd môže určiť, že peňažné plnenie sa môže vykonať aj v splátkach, ktorých výšku a podmienky zročnosti určí, a to aj tak, že omeškanie s plnením jednej splátky má za následok zročnosť celého plnenia.“.“. 

Nasledujúce body sa prečíslujú. 
Odôvodnenie: 
Vzhľadom na situáciu, keď mnohé rozsudky súdov druhého stupňa sú vydávané bez nariadenia pojednávania sa javí pôvodná lehota troch dní príliš krátka resp. nerealizovateľná, keďže účastník sa v tomto prípade o právoplatnej povinnosti plniť dozvie až doručením rozsudku a nie na vytýčenom pojednávaní. Včasné plnenie v trojdňovej lehote je obtiažne hlavne v prípade, ak plynutie lehoty spadá do obdobia dní pracovného pokoja, pričom je potrebné si uvedomiť, že peňažný dlh je na rozdiel od predchádzajúcej právnej úpravy v § 567 ods. 2 Občianskeho zákonníka, v súčasnosti splnený až pripísaním sumy dlhu na účet veriteľa v peňažnom ústave alebo vyplatením sumy dlhu v hotovosti. Aj napriek snahe plniť počas plynutia lehoty na plnenie je za súčasnej úpravy často táto povinnosť fakticky nereálna a dochádza k šikanóznym výkonom exekúcie. 
Navrhuje sa doplniť miesto plnenia do výroku rozsudku ako povinnú náležitosť, z dôvodu, že plneniu povinného môže brániť aj to, že mu nie je známe miesto plnenia a oprávnený môže zámerne zdržovať oznámenie miesta plnenia napr. čísla účtu s úmyslom dosiahnuť úroky z omeškania, resp. s úmyslom podať návrh na vykonanie exekúcie po uplynutí lehoty na plnenie, a tým prípadne umožniť získať spriaznenému exekútorovi odmenu. 
Navrhovanou úpravou sa dosiahne to, že bude známe miesto plnenia a povinný nebude odkázaný na súčinnosť oprávneného po vydaní rozsudku, často už počas plynutia lehoty na plnenie (najmä po doručení rozsudkov odvolacích súdov bez predchádzajúceho odvolacieho pojednávania), aj v prípade, keď oprávnený nakoniec súčinnosť poskytne, ale jej splnenie je vzhľadom na súčasné znenie § 567 ods. 2 Občianskeho zákonníka nereálne. Predĺženie lehoty umožní jej faktické dodržanie každému subjektu. Zníži sa tým tiež možnosť šikanóznych exekúcií, keď návrhy na vykonanie exekúcie sú podávané nasledujúci deň po uplynutí lehoty na plnenie. Zabráni sa exekúciám, keď je vôľa povinného dobrovoľne plniť povinnosť podľa rozsudku, bráni mu však nesúčinnosť oprávneného. 
 	O 	N 	Ak je účastník v pozícii odporcu, ktorý má plniť; ak nepodal odvolanie, plní hneď po uplynutí odvolacej lehoty; úspešný účastník nie je subjektívne oprávnený na podanie odvolania v časti, v ktorej mu bolo vyhovené – jeho dovolanie bude odmietnuté a v podstate nemá ani suspenzívny účinok. 
Ak nie je o navrhovateľovi vedomosť, pretože ho „niet“, nemal by z jeho strany hroziť ani návrh na exekúciu + stále existuje možnosť plniť do úschovy. 
 	
SLASPO 	5. K čl. I 21. bod 
21. Znenie § 147 navrhujeme alternatívne a to buď 

A.vypustiť z návrhu novely zákona21. bod a ponechať platné znenie § 147 OSP 

alebo 

B. prijať nový 21 .bod, ktorý znie: 
„21. § 147 znie: 
„§ 147 

(1) Účastníkovi alebo jeho zástupcovi súd môže uložiť, aby uhradili trovy konania, ktoré by inak neboli vznikli, ak ich spôsobili svojím zavinením. Ak sú na to dôvody hodné osobitného zreteľa, alebo ak súd v predvolaní na pojednávanie výslovne neuviedol, že účasť na pojednávaní je nevyhnutná a účastník ospravedlnil svoju neúčasť na pojednávaní bez toho, aby žiadal o odročenie konania, súd túto povinnosť neuloží. 
(2) Súd uloží svedkom, znalcom alebo tým, ktorí pri dokazovaní mali nejakú povinnosť, ak zavinili trovy konania, ktoré by inak neboli vznikli, aby ich nahradili účastníkom. Ak sú na to dôvody osobitného zreteľa, súd túto povinnosť neuloží. 
(3) Ak súd rozhodol o odročení nariadeného pojednávania, na základe žiadosti účastníka z dôležitého dôvodu na jeho strane, ktorý zavinil, alebo je výsledkom náhody, ktorá sa mu, alebo jeho zástupcovi prihodila, má účastník vystupujúci v konaní ako protistrana, ktorý sa dostavil na pojednávanie, právo od neho požadovať sumu 15 eur. Ak je druhý účastník zastúpený právnym zástupcom, možno od neho požadovať sumu 30 eur, ak bola dôvodom odročenia neúčasť právneho zástupcu. To neplatí v drobných sporoch, alebo ak účastník ospravedlnil svoju neúčasť na pojednávaní bez toho, aby žiadal o odročenie konania, alebo ak splnil povinnosť podľa § 119 ods. 2. 
(4) Účastníkovi vystupujúcemu v konaní ako protistrana nevznikne právo na požadovanie súm od druhého účastníka alebo jeho právneho zástupcu podľa odseku 3, ak im súd uložil nahradiť trovy konania podľa odseku 1. 
(5) Právo požadovať sumu podľa odseku 3 zanikne, ak sa neuplatní do 15 dní odo dňa, kedy sa malo pojednávanie konať. 
(6) Súd o žiadosti podľa odseku 5 rozhodne po zvážení všetkých okolností, ktoré viedli k odročeniu pojednávania do 15 dní od jej podania. (ALTERNATÍVNE „....najneskôr v rozhodnutí, ktorým sa konanie končí.“)“.“. 

Odôvodnenie: 
Navrhované znenie § 147 je príliš tvrdé. Odsek 1 dokonca umožňuje sudcovi uložiť náhradu trov konania i v prípadoch hodných osobitného zreteľa („nemusí“ uložiť) preto navrhujeme zmenu tak, aby v prípade hodnom osobitného zreteľa súd nesmel uložiť náhradu takýchto trov. Rovnako by súd nemal mať možnosť uložiť takúto náhradu, ak v predvolaní na pojednávanie neuviedol, že účasť účastníka alebo jeho zástupcu je nutná a účastník sa ospravedlnil zo závažných dôvodov a nežiadal o odročenie pojednávania. Tiež povinnosť súdu uložiť túto náhradu je podľa nášho názoru nadbytočná ak existuje nárok protistrany podľa ods. 3. Navrhujeme tiež vypustiť povinnosť uhradiť trovy konania, ak trovy vznikli náhodou, ktorá sa účastníkovi alebo jeho zástupcovi prihodila. Táto úprava zavádza istú formu zodpovednosti účastníka za následky spôsobené tretím osobám pôsobením vis maior. 
Ako ďalší defekt navrhovanej úpravy vidíme to, že povinnosť podľa ods. 1 je možné kumulovať s návrhom protistrany. Protistrana takto v prípade neexistencie dôvodov hodných osobitného zreteľa a odročenia na základe žiadosti podľa ods. 3 prvá veta dostane náhradu trov, ktoré účastník zavinil, ako aj uplatnený paušálny nárok 15 eur resp. 100 eur ak je zastúpený advokátom. Paušálne nároky protistrany v prípade zastúpenia advokátom vo väčšine sporov presiahnu tarifnú odmenu na ktorú má zástupca - advokát nárok. Predmetná veta je zmätočná i v tom, či oprávnenému účastníkovi vzniká právo voči právnemu zástupcovi, ktorého neúčasť bola dôvodom odročenia alebo proti samotnému účastníkovi, zastúpenému týmto právnym zástupcom. Zároveň poukazujeme na to, že OSP nepozná pojem „právny zástupca“. Ak tým predkladateľ myslel advokáta, nie je zrejmé, či uvedené právo patrí popri odmene advokáta podľa §14 ods. 5 písm. b) vyhl. 655/2004 Z. z. Je potrebné vyjadriť vzájomný vzťah týchto dvoch ustanovení. 
V neposlednom rade je potrebné spomenúť, že novela OSP nikde nerieši, čo v prípade, ak sa účastník ospravedlní zo závažných dôvodov, nepožiada o odročenie, a súd dôjde k záveru, že je jeho prítomnosť na pojednávaní nutná a z tohto dôvodu pojednávanie odročí. I v tomto prípade bude pripadať do úvahy § 147 ods.1 v navrhovanom znení. Toto bude robiť problém najmä pri kolíziách sporov a pri drobných sporoch, kde je nehospodárne navyšovať trovy konania účasťou na pojednávaniach. Tiež v prípade ak dôjde k vzniku okolnosti, ktorá je dôvodom na požiadanie o odročenie pojednávania neskôr ako 3 dni pred pojednávaním, bude druhý účastník konania oprávnený požadovať peňažnú náhradu vždy aj napriek skutočnosti, že k s účastník splnil povinnosť podľa ustanovenia § 119 ods. 2. V praxi poisťovní sa môže jednať o prípady kedy jednotlivé pojednávania na seba časovo úzko nadväzujú pričom „natiahnutie“ jedného z nich (alebo predchádzajúceho pojednávania iných účastníkov) môže spôsobiť nemožnosť účasti na pojednávaní nasledujúcom. V praxi sa takéto prípady riešia aj telefonickým ospravedlnením sa z účasti na pojednávaní a žiadosťou o odročenie. Máme za to že návrh podľa § 119 nemusí byť písomný a teda oznámenie sa môže urobiť aj telefonicky resp. ústne (v súlade s § 41 ods. 1 OSP). 
Taktiež navrhujeme stanovenie dokedy rozhodne súd o žiadosti na zaplatenie sumy uvedenej v odseku 3 a to v dvoch variantoch buď do 15 dní od podania žiadosti podľa ods. 4 alebo najneskôr v rozhodnutí, ktorým sa konanie konči. 
 	O 	N 	Ustanovenie § 147 boli upravené. 
Alternatíva č. 2 reaguje len na vybrané ad hoc situácie resp. možný postup rozhodvania, pričom námet úplne vylučuje náhodu.  	
SLASPO 	4. K čl I.19. bod 

19. V § 138 ods. 4 podľa nášho názoru nie je vhodné automaticky spájať priznanie právnej pomoci podľa osobitného predpisu s oslobodením od platenia súdnych poplatkov, pretože účastník nemusí byť síce schopný platiť advokáta, ale môže byť schopný platiť poplatky spojené s podaním jeho návrhu. 
 	O 	N 	Ak bol účastníkovi priznaný nárok na právnu pomoc podľa osobitného predpisu14a), takéto rozhodnutie má účinky oslobodenia od súdnych poplatkov v rozsahu, v ktorom mu bola právna pomoc priznaná. 	
SLASPO 	3. K čl. I 17. bod 
17. V § 119 ods. 5 za slovo „prednesov“ vložiť čiarku a slová „podaní doručených súdu od posledného pojednávania“. 

Odôvodnenie: 
V záujme zrýchlenia súdneho konanie navrhujeme doplnenie rozsahu oznámení účastníkom konania aj o podania doručené súdu od posledného pojednávania. 
 	O 	N 	Doplnenie považujeme za nadbytočné. Ak súdu dôjdu nové podania, súd sa s nimi vysporiada v rámci dokazovania.  	
SLASPO 	2. K čl. I 10. bod 
10. bod znie: 
„10. § 92 sa dopĺňa odsekom 5, ktorý znie: 
„(5) Ak je potrebný súhlas účastníkov alebo toho, kto má vstúpiť do konania, súd ich vyzve na vyjadrenie do 15 dní od podania návrhu podľa odsekov 1, 2 alebo 4; o návrhoch súd rozhodne do 45 dní od ich podania.“.“. 

Odôvodnenie: 
Predkladateľom navrhované znenie § 92 ods. 5 nedostatočne presne určuje začiatok plynutia lehoty na rozhodnutie o návrhoch; môže tu dôjsť k zdržaniu doručenia vyjadrenia účastníka resp. osoby, ktorá má vstúpiť do konania súdu. Z uvedeného dôvodu navrhujeme, aby bola lehota predĺžená na 45 dní a počítaná vždy od podania návrhu podľa ods. 1, 2 alebo 4. 
 	O 	N 	Zákon s lehotu 45 dní nepracuje. Uvedené "nóvum" by zbytočne komplikovalo procesný postup. 	
SLASPO 	1. K čl. I 8. bod 
8. V § 79 ods. 4 za slová „do vlastných rúk“ doplniť slová „ak bola splnená poplatková povinnosť podľa osobitného predpisu alebo bolo rozhodnuté o návrhu navrhovateľa podľa § 138“. 

Odôvodnenie: 
Doručenie návrhu na začatie konania s prílohami navrhujeme, v záujme eliminovania zaťaženie účastníkov konania v prípade podania návrhu, o ktorom sa neskôr v konaní z dôvodu nezaplatenia súdnych poplatkov nepokračuje, podmieniť splnením poplatkovej povinnosti alebo rozhodnutím podľa § 138. 
 	O 	N 	tieto otázky patri do pôsobnosti úpravy zákona SNR č. 71/1992 Zb. v znení neskorších predpisov (proov. § 8, 9, 10). Nie je preto dôvodné upravovať ich v OSP.  	
SOCP 	Čl. I - K bodu 6 
V novo navrhovanom § 77a ods. 1 sa pre navrhovateľa predbežného opatrenia, ktoré sa týka výkonu cudzieho rozhodnutia stanovujú podmienky nariadenia predbežného opatrenia a v odseku 2 sa taxatívne vymedzujú dôvody jeho zániku; zánik predbežného opatrenia je viazaný (odkazom) na odsek 1, pričom v tomto odseku sa podanie návrhu na začatie konania v súdom určenej lehote neupravuje; vzhľadom na uvedené odporúčame znenie odsekov 1 a 2 zosúladiť.  	O 	A 	 	
ALS SR 	Čl. I bod 21 §147 ods 3 
Navrhujeme, aby sa na konci § 147 ods. 3. doplnila veta: "Uplatnením práva na vyplatenie súm podľa ustanovení tohto odseku nezaniká právo účastníka, ktorý si uplatnil právo na vyplatenie takýchto súm, na náhradu trov konania v plnej výške." 
Odôvodnenie: Odstránenie pochybností o tom, či požadovaním vyplatenia sumy 15,- €, resp. 100,- € náhodou nezanikajú nároky účastníka konania na náhradu trov konania (napr. cestovné náklady a pod.). 
 	O 	ČA 	porov. zmeny v § 147a 	
ALS SR 	Čl. I bod 21 § 147 ods 4 
Navrhujeme v § 147 ods. 4. zmeniť ustanovenie nasledovne: Právo požadovať sumu podľa odseku 3 zanikne, ak sa na súde neuplatní do 15 dní odo dňa, kedy sa malo pojednávanie konať. 
Odôvodnenie: Odstránenie pochybností o tom, či sa predmetné čiastky nemajú uplatňovať voči druhému účastníkovi. 
 	O 	ČA 	ustanovenie bolo preformulované. 	
SIS 	K čl. I § 123 
V čl. I navrhujeme nový novelizačný bod 18, ktorý znie: 

„18. Doterajší text § 123 sa označuje ako odsek 1 a dopĺňa sa odsekom 2, ktorý znie: 
(2) K dôkazom, ktoré sa vykonali a ktoré obsahujú utajované skutočnosti alebo chránené údaje podľa osobitných zákonov, má účastník právo vyjadriť sa len za podmienok ustanovených osobitnými zákonmi.“. 

O d ô v o d n e n i e : 

Podľa § 44 OSP majú účastníci a ich zástupcovia právo nazerať do súdneho spisu a robiť si z neho výpisy, odpisy a fotokópie alebo požiadať súd o vyhotovenie fotokópií za úhradu vecných nákladov. To neplatí, ak ide o zápisnicu o hlasovaní alebo listiny obsahujúce utajované skutočnosti, alebo chránené údaje podľa osobitných predpisov. 
Podľa § 124 OSP dokazovanie treba vykonávať tak, aby sa zachovala povinnosť mlčanlivosti o utajovaných skutočnostiach chránených podľa osobitných zákonov a iná zákonom ustanovená alebo štátom uznaná povinnosť mlčanlivosti. 
Z uvedeného vyplýva, že dokazovanie treba vykonávať tak, aby boli chránené utajované skutočnosti a zákonom alebo štátom uznaná povinnosť mlčanlivosti. Podľa § 6 zákona č. 215/2004 Z. z. o ochrane utajovaných skutočností a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon č. 215/2004 Z. z.“) utajovaná skutočnosť sa musí chrániť pred nepovolanou osobou a cudzou mocou spôsobom ustanoveným v tomto zákone, v predpisoch vydaných na jeho vykonanie a v ďalších osobitných predpisoch, ktorými je podľa odkazu § 124 OSP. Súd preto pri dokazovaní musí využívať všetky procesné prostriedky na to, aby boli chránené utajované skutočnosti a povinnosť mlčanlivosti. 
Ak osoba nie je oprávnená na oboznamovanie sa s utajovanými skutočnosťami nemožno aplikovať ustanovenie § 44 OSP prvá veta. Ak by došlo k vykonaniu dôkazov pred osobami nepovolanými (t.j. osobami, ktoré nemajú oprávnenie na oboznamovania sa s utajovanými skutočnosťami) následne by došlo k porušeniu ustanovení zákona a neoprávnenej manipulácii s utajovanými skutočnosťami, čo by bolo v konečnom dôsledku v rozpore s ustanovením § 124 OSP a ustanoveniami zákona č. 215/2004 Z. z. Avšak v súdenej praxi súdy často vyhodnotia túto zákonnú prekážku a s ňou súvisiace neoboznámenie účastníka konania s utajovanými skutočnosťami bez splnenia podmienok ustanovených zákonom č. 215/2004 Z. z. ako porušenie čl. 48 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky, resp. zásady rovnosti účastníkov konania. 
Máme za to, že osoba v konaní pred súdom nie je oprávnená na oboznámenie so všetkými vykonanými dôkazmi, a preto účastníka konania je možné vylúčiť pre časť konania pred súdom z dôvodov ustanovených zákonom, resp. neoboznámiť ho so všetkými dôkazmi vykonanými súdom. Tento názor vychádza aj z konzistentnej judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva, ktorý vo svojej činnosti dospel o. i. k týmto záverom: 
- právo na oznámenie všetkých dôkazov nie je absolútne, 
- ak sú sledované legitímne ciele ako je ochrana národnej bezpečnosti, právo na oznámenie všetkých dôkazov môže podliehať obmedzeniam, 
- za určitých okolností môže byť vo verejnom záujme vylúčená dotknutá osoba a jej právny zástupca z konania o zverejnení dôkazov, 
- v niektorých prípadoch môže byť nevyhnutné zatajiť dotknutej osobe ako aj právnemu zástupcovi určité dôkazy, 
- procesné záruky obmedzenia oznámenia dôkazov vykonáva súd, 
- súdy posudzujú tieto obmedzenia aj z hľadiska prípadného rozporu so spravodlivosťou resp. rovného postavenia účastníkov v sporovom konaní. 
Uvedené závery Európskeho súdu pre ľudské práva je možné identifikovať v rozhodnutiach súdu Fitt proti Spojenému kráľovstvu, 16. 2. 2000, č. sťažnosti 29777/96, Rowe a Davis proti Spojenému kráľovstvu, 16.2.2000. č. sťažnosti 28901/95, Jasper proti Spojenému kráľovstvu, 16. 2. 2000, č. sťažnosti 27052/95, P.G a J.H. proti Spojenému kráľovstvu, 25.9.2001, č. sťažnosti 44787/98. 

Nakoľko súdna prax, pokiaľ ide vykonávanie dokazovania, nie je jednotná, navrhujeme uviesť priamo do OSP, že právo vyjadriť sa k dôkazom je možné len za podmienok ustanovených osobitnými zákonmi. Doplnením tohto ustanovenia sa zdôrazňuje zmysel v súčasnosti účinného právneho režimu tak, aby ho bolo možné aplikovať vo vzájomných súvislostiach, najmä vo vzťahu k § 44, 123 a 124 OSP. 
 	Z 	N 	Túto problematiku rieši vyhláška MS SR č. 543/2005 Z. z. o Spravovacom a kancelárskom poriadku pre okresné súdy, krajské súdy, Špeciálny súd a vojenské súdy (porov. § 130, § 195, § 258). Zákon č. 215/2004 Z.z. o ochrane utajovaných skutočností a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov je vo vzťahu k Občianskemu súdnemu poriadku špeciálnym predpisom. 
Preto nepovažujeme za systematické doplniť do OSP požadovanú úpravu. 
Na rozporovom konaní dňa 3.8.2011 sa nepodarilo rozpor odstrániť.  	
SIS 	K čl. I § 25j ods. 2 písm. d) 
Navrhujeme nový novelizačný bod 39, ktorý znie: 

„39. V § 250j ods. 2 písm. d) sa na konci bodka nahrádza bodkočiarkou a dopĺňajú tieto slová: „to neplatí, ak osobitné zákony ustanovujú, ktoré skutočnosti sa majú uviesť v odôvodnení rozhodnutia namiesto dôvodov,“. 

O d ô v o d n e n i e : 

Uvedenú pripomienku navrhujeme z dôvodu, že osobitné zákony, a to konkrétne § 52 ods. 2 zákona č. 480/2002 Z. z. o azyle a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov a § 78 ods. 2 zákona č. 48/2002 Z. z. o pobyte cudzincov a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov ustanovujú, pri ktorých dôvodoch sa uvedie v odôvodnení rozhodnutia správneho orgánu len samotná skutočnosť, že ide o bezpečnostný záujem. 
Podľa správneho poriadku sa v odôvodnení rozhodnutia správneho orgánu po vyhodnotení každého dôkazu jednotlivo a všetkých dôkazov v ich vzájomných súvislostiach, v spojitosti s vyššie cit. zákonmi, má namiesto dôvodov uviesť, že ide o bezpečnostný záujem. Sudcovia túto skutočnosť nie vždy rešpektujú, čím dochádza k zrušeniu rozhodnutí správnych orgánov z dôvodu ich nepreskúmateľnosti. Nakoľko sudcovia pri svojom rozhodovaní postupujú striktne podľa Občiansko-súdneho poriadku, je potrebné, aby Občiansko-súdny poriadok odkazom previazal svoje procesnoprávne ustanovenia s ustanoveniami osobitných zákonov. 
 	Z 	N 	Nie je dôvod na to, aby sa v procesnom poriadku upozorňovalo špeciálne na úpravu obsiahnutú v iných platných právnych predpisov. 
Nesúhlasíme s tým, aby sa ojedinelá negatívna skúsenosť zo súdneh praxe, riešila nesystematickou "explicitnou" úpravou. Na riešenie takýchto prípadov sú v právnom poriadku iné mechanizmy (napr. disciplinárne opatrenia). 
Na rozpoorovm konaní dňa 3. augusta 2011 sa nepodarilo rozpor odstrániť. SIS trvá na svojej pripomienke.  	
SIS 	K čl. I § 250j ods. 3 
V čl. I navrhujeme nový novelizačný bod 40, ktorý znie: 

„40. V § 250j odsek 3 prvá veta sa za slovo „neúčinného“ vkladajú slová „všeobecne záväzného“ a text „ak rozhodnutie je nepreskúmateľné pre nezrozumiteľnosť alebo pre nedostatok dôvodov“ sa vypúšťa.“. 

O d ô v o d n e n i e : 

Navrhované doplnenie má za cieľ upraviť dotknuté ustanovenie tak, aby dôvodom pre zrušenie napadnutého rozhodnutia správneho orgánu a podľa okolností aj rozhodnutia správneho orgánu prvého stupňa a vrátenie veci žalovanému správnemu orgánu na ďalšie konanie bola skutočnosť, že napadnuté rozhodnutie bolo vydané na základe neúčinného všeobecne záväzného právneho predpisu. 
Zámerom predkladaného návrhu je precizovanie dotknutého ustanovenia. Návrh je tiež reakciou na praktické skúsenosti pochádzajúce z vykonávania právneho zastupovania práv a právom chránených záujmov Slovenskej informačnej služby v konaní pred súdmi Slovenskej republiky. 
S cieľom bližšieho objasnenia zámeru uvádzame konkrétny prípad, keď Krajský súd v Banskej Bystrici v konaní 23S/103/2007-52 určil, že nariadenie riaditeľa Slovenskej informačnej služby ako interný právny akt vydávaný v pôsobnosti Slovenskej informačnej služby má povahu všeobecne záväzného právneho predpisu a zrušil žalobou napadnuté rozhodnutie Slovenskej informačnej služby ako aj rozhodnutie prvého stupňa z dôvodu, že tieto boli vydané na základe neúčinného právneho predpisu (interného – nariadenia riaditeľa SIS). S týmto záverom Krajského súdu v Banskej Bystrici sa však nestotožnil Najvyšší súd Slovenskej republiky, ktorý vo svojom rozsudku č. 6Sžo/27/2008 zo dňa 26. 11. 2008 konštatoval, že túto otázku dotknutý krajský súd „posúdil a vyložil nesprávne“. Tento názor zastáva aj Slovenská informačná služba a stotožňuje sa preto s právnym názorom Najvyššieho súdu Slovenskej republiky. 
Najvyšší súd Slovenskej republiky v otázke právnej kvalifikácie interných aktov, na rozdiel od Krajského súdu v Banskej Bystrici, kvalifikoval interné akty („vnútorné predpisy“) ako „abstraktné formy vnútornej činnosti verenej správy s povahou interných normatívnych aktov“. Interné normatívne akty sa podľa názoru Najvyššieho súdu Slovenskej republiky odlišujú od normatívnych právnych aktov tým, že zatiaľ čo tieto majú vonkajšie právne účinky, interné akty ako osobitná kategória normatívnych aktov vo verejnej správe majú právne účinky smerujúce výhradne dovnútra voči služobne podriadeným subjektom, aj keď vnútorne nešpecifikovaným. Interné normatívne akty nie sú podľa názoru Najvyššieho súdu Slovenskej republiky prameňmi správneho práva, ale sú záväzné pre svojich adresátov, a ako také nesmú byť v rozpore s právnymi predpismi vyššej právnej sily. 
Vypustenie slov „ak rozhodnutie je nepreskúmateľné pre nezrozumiteľnosť alebo pre nedostatok dôvodov“ sa navrhuje z dôvodu duplicity tejto úpravy s § 250j ods. 2 písm. d). 
 	Z 	ČA 	slová "ak rozhodnutie je nepreskúmateľné pre nezrozumiteľnosť alebo pre nedostatok dôvodov“ boli s § 250j ods. 3 vypustené (obdobnú zásadnú pripomienku uplatnil PMÚ SR) 
Nesúhlasíme s vložením slov "všeobecne záväzného". Riešiť ojedinelý negatívny prípad zo súdnej praxe kazuistickou úpravou nepoavzujeme za systematický krok. Na riešenie týchto prípadovsú v právnom poriadku zakotvené iné mechanizmy (napr. disciplinárne opatrenia). Na rozporovom konaní dňa 3.augusta 2011 sa nepodarilo v tejto časti rozpor odstrániť.