Informácia o rozhodnutí Súdneho dvora EÚ 
a o súvisiacej otázke trov konania

Súdny dvor Európskej únie vyniesol 15. septembra 2011 rozsudok vo veci C-264/09 Európska komisia v. Slovenská republika, ktorým žalobu Európskej komisie proti Slovenskej republike zamietol (Príloha 1). Ide pritom o historicky prvý rozsudok, v ktorom bola obhajoba Slovenskej republiky úspešná, takže žaloba proti nej bola zamietnutá. 

Vo svojej žalobe Európska komisia tvrdila, že Slovenská republika si tým, že na svojej prenosovej sústave garantovala právo prednostného prenosu elektrickej energie pre spoločnosť ATEL, nesplnila povinnosti vyplývajúce zo smernice o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrickou energiou, ktorá vyžaduje nediskriminačný prístup do prenosovej sústavy. Dané právo spoločnosti ATEL pritom vyplývalo z investičnej zmluvy z roku 1997, podľa ktorej uvedená spoločnosť výmenou za garantovanú prenosovú kapacitu uhradila viac než 50% investičných nákladov prenosového vedenia Krosno-Lemešany. Slovenská republika argumentovala tým, že v danom prípade nejde o diskrimináciu, pretože investícia spoločnosti ATEL ju odlišuje od ostatných účastníkov trhu s elektrickou energiou. Uvedená investícia je pritom chránená podľa medzinárodného práva, ktoré je povinná rešpektovať aj Európska únia. Súdny dvor po posúdení žalobu Európskej komisie zamietol. Pritom neskonštatoval, že by sporná zmluva so spoločnosťou ATEL predstavovala diskrimináciu ostatných účastníkov, a teda aj porušenie práva EÚ. V každom prípade však skonštatoval, že aj keby prednostný prístup spoločnosti ATEL nebol v súlade s právom EÚ, je chránený primárnym právom EÚ, ktoré rešpektuje predvstupové medzinárodné záväzky členských štátov.

Zároveň Súdny dvor, vzhľadom na úspech Slovenskej republiky v konaní, uložil Európskej komisii povinnosť nahradiť Slovenskej republike trovy konania. Ide o prvý rozsudok, z ktorého pre Slovenskú republiku plynie nárok na náhradu trov konania pred Súdnym dvorom EÚ. V tejto súvislosti je preto potrebné, aby bola vláda Slovenskej republiky oboznámená s postupom iných členských štátov a Európskej komisie vo vzťahu k vymáhaniu takýchto trov konania a s postupom, ktorý na základe toho zvolilo Ministerstvo spravodlivosti SR v mene Slovenskej republiky. 

Podľa zákona č. 278/1993 Z. z. o správe majetku štátu je správca pohľadávky štátu povinný vymáhať ju od dlžníka. Správca môže podľa uvedeného zákona trvale upustiť od vymáhania pohľadávky štátu napríklad vtedy, ak je zo všetkých okolností zrejmé, že ďalšie vymáhanie by bolo neúspešné alebo nehospodárne. 

V tejto súvislosti je potrebné vziať do úvahy:
1. Uplatniteľné trovy konania, ktoré Slovenskej republike vznikli v konaní C-264/09 Európska komisia v. Slovenská republika, sú veľmi nízke. Keďže v tomto konaní sa nekonalo ani ústne pojednávanie, predstavujú uplatniteľné trovy len náklady na kopírovanie a doručovanie procesných dokumentov. 
2. Na úrovni EÚ existuje medzi Európskou komisiou a členskými štátmi v otázke vzájomného vymáhania trov neformálna dohoda, vychádzajúca z rozhodnutia Európskej komisie z r. 1982. Podľa tohto rozhodnutia si Európska komisia voči členským štátom neuplatňuje náhradu trov konania pod podmienkou reciprocity. Ak by si niektorý z členských štátov uplatnil voči Európskej komisii náhradu trov konania, tá by s najväčšou pravdepodobnosťou prehodnotila svoju politiku neuplatňovania trov voči danému  členskému štátu. Pritom platí, že počet konaní v ktorých je úspešná Európska komisia proti členským štátom, je niekoľkonásobne vyšší, než počet konaní, v ktorých sú úspešné členské štáty. Globálne by bol teda výsledok vymáhania trov v neprospech Slovenskej republiky.
3. Ministerstvo spravodlivosti SR nemá informáciu, že by si Európska komisia v doterajších konaniach, v ktorých jej bola priznaná náhrada trov konania proti Slovenskej republike, uplatnila voči Slovenskej republike náhradu týchto trov.  
4. Dodržiavanie tejto dohody zo strany Európskej komisie potvrdila odpoveď z decembra 1991 vtedajšieho predsedu Európskej komisie poslankyni Európskeho parlamentu publikovaná v Úradnom vestníku ES (Príloha 2) ako aj Európska komisia v komunikácii so Stálym zastúpením SR v Bruseli koncom septembra 2011. . V tejto odpovedi na otázku Slovenskej republiky Európska komisia uviedla, že ak by si členský štát uplatnil proti Európskej komisii trovy konania, Európska komisia by musela informovať svoju finančnú kontrolu, keďže si trovy voči členským štátom v prípade ich prehry neuplatňuje práve za podmienky reciprocity.  
 
Vzhľadom na vyššie uvedené okolnosti a dôvody je možné dospieť k záveru, že vymáhanie pohľadávky z trov konania by bolo v tomto, ako aj v prípadných ďalších obdobných konaniach pred Súdnym dvorom EÚ pre Slovenskú republiku celkovo neefektívne a nevýhodné. Pri malom finančnom prínose by totiž vyvolalo riziko, že si Európska komisia bude v budúcnosti voči Slovenskej republike uplatňovať aj oveľa vyššie trovy konania. Preto Ministerstvo spravodlivosti SR v tomto konaní rozhodlo, že nebude iniciovať vymáhanie trov konania. Z rovnakých dôvodov nie je vhodné ani to, aby si orgány Slovenskej republiky uplatňovali v budúcnosti voči Európskej komisii náhradu trov konania. Tento postoj pritom môže Slovenská republika na podnet príslušného správcu pohľadávky kedykoľvek v budúcnosti zmeniť.