Dôvodová správa

A. Všeobecná časť

Predkladaný návrh novely Ústavy Slovenskej republiky č. 460/1992 Zb. v znení ústavného zákona č. 244/1998 Z. z., ústavného zákona č. 9/1999 Z. z., ústavného zákona č. 90/2001 Z. z., ústavného zákona č. 140/2004 Z. z.. a ústavného zákona č. 323/2004 Z. z. mení Ústavu Slovenskej republiky (ďalej „ústava“) v dvoch základných smeroch – jednak sa posilňujú kontrolné právomoci Najvyššieho kontrolného úradu (najmä body 1, 2) a jednak sa zužuje imunita poslancov Národnej rady Slovenskej republiky (ďalej NR SR) a sudcov v smere odbúrania potreby súhlasu NR SR resp. Ústavného súdu Slovenskej republiky (ďalej „ústavný súd“) na trestné stíhanie poslancov NR SR resp. sudcov (najmä body 3, 9). 

1. V rámci legislatívneho procesu, výsledkom ktorého je ústavný zákon č. 90/2001 Z. z. boli novelizované aj ustanovenia Čl. 60 ústavy upravujúce pôsobnosť Najvyššieho kontrolného úradu Slovenskej republiky (ďalej „najvyšší kontrolný úrad“ alebo „NKÚ“). V priebehu schvaľovania konečného znenia novely ústavy došlo   k podstatnej zmene pôvodne navrhovaného znenia Čl. 60 ods. 1 písm. c), upravujúceho rozšírenie kontrolnej pôsobnosti najvyššieho kontrolného úradu vo vzťahu k územnej samospráve. Tým, že pôsobnosť najvyššieho kontrolného úradu sa obmedzila len na kontrolu hospodárenia s tým majetkom, finančnými prostriedkami a majetkovými právami obcí a vyšších územných celkov, ktoré získali na úhradu nákladov na prenesený výkon štátnej správy, vytvorila sa situácia, že po decentralizácii kompetencií zo štátnej správy na územnú samosprávu nebude dostatočne zabezpečený výkon finančnej kontroly vykonávanej nezávislým štátnym orgánom.

	Reforma verejnej správy si vyžaduje zaviesť nový systém financovania a kontroly verejných financií. Na samosprávne orgány bol prenesený značný objem finančných prostriedkov. Pre zabezpečenie kontroly ich použitia bude nevyhnutné realizovať účinné mechanizmy. Dôvodom je predovšetkým skutočnosť, že štát sa nemôže zbaviť zodpovednosti za efektívne fungovanie verejnej správy a za hospodárne vynakladanie verejných financií.

	V zmysle teoretických východísk, praktických skúseností a odporúčaní Medzinárodnej organizácie najvyšších kontrolných inštitúcií – INTOSAI, by mala byť kontrola vykonávaná vo forme kontroly vnútornej a kontroly vonkajšej. Preto pre uplatnenie tejto zásady je nevyhnutné, okrem iných legislatívnych krokov (napr. posilnenia postavenia hlavných kontrolórov územných samospráv), novelizovať ústavu tak, aby sa kontrolná pôsobnosť najvyššieho kontrolného úradu vzťahovala aj na obce a vyššie územné celky v širšom, resp. úplnom rozsahu.

	Najvyšší kontrolný úrad svojou kontrolnou pôsobnosťou v územnej samospráve nebude rozhodovať o použití prostriedkov v samospráve, mal by však skúmať, či tieto prostriedky boli použité v súlade so zákonom, účelne a efektívne, teda v záujme celého spoločenstva občanov samosprávnej jednotky. Vytvorenie priestoru pre objektívnu  kontrolu verejných prostriedkov spravovaných obcami a vyššími územnými celkami je preto nielen naplnením odporúčaní príslušných medzinárodných inštitúcií, ale je v záujme ochrany samotných občanov. Tí musia nadobudnúť istotu, že popri vnútornom kontrolnom mechanizme na úrovni územnej samosprávy existuje i nezávislý kontrolný článok, ktorý bdie nad ich záujmami, je schopný v prípade potreby zasiahnuť, resp. signalizovať objektívne existujúce ohrozenie ich záujmov a potrieb.

	Kontrolná činnosť najvyššieho kontrolného úradu je však rovnako potrebná aj pre zákonodarný orgán. Najvyšší kontrolný úrad sa môže stať najúčinnejším pomocníkom Národnej rady Slovenskej republiky pri jej rozhodovaní v príslušnej oblasti. Tento štátny orgán môže totiž parlamentu poskytnúť objektívne a potrebné informácie takej povahy, ktoré sú svojim spôsobom jedinečné a ktoré nijaký iný orgán nemôže v dostatočnom rozsahu poskytnúť. Úpravou – rozšírením kontrolnej pôsobnosti najvyššieho kontrolného úradu v oblasti územnej samosprávy vytvorí sa priestor, aby tento štátny orgán mohol v plnom rozsahu plniť svoje poslanie v súlade s princípmi platnými vo vyspelých štátoch a presadzovanými i medzinárodnými organizáciami v súvislosti s európskou integráciou Slovenskej republiky.

Z aplikačnej praxe pri výkone kontrolnej činnosti vo vzťahu k právnickým osobám s majetkovou účasťou štátu (Čl. 60 ods. 2 písm. d), k právnickým osobám, v ktorých majú majetkovú účasť verejnoprávne inštitúcie (Čl. 60 ods. 2 písm. d), k právnickým osobám s určenou majetkovou účasťou Fondu národného majetku Slovenskej republiky (Čl. 60 ods. 2 písm. e), k právnickým osobám zriadeným obcami (Čl. 60 ods. 2 písm. c) a k právnickým osobám zriadeným vyššími územnými celkami (Čl. 60 ods. 2 písm. c) vyplynuli ďalšie podnety pre novelizáciu ústavy.

	Vo vzťahu k vymenovaným právnickým osobám, na ktoré by sa mala vzťahovať osobná kontrolná pôsobnosť NKÚ SR, nie je v Čl. 60 ods. 1 písm. b) a c) ústavy premietnutá vecná pôsobnosť NKÚ SR, ktorá mala výslovne upravovať kontrolnú kompetenciu NKÚ SR vo vzťahu k majetku, záväzkom, finančným prostriedkom, majetkovým právam a pohľadávkam právnických osôb s majetkovou účasťou štátu, k majetku, záväzkom, finančným prostriedkom, majetkovým právam a pohľadávkam právnických osôb s majetkovou účasťou verejnoprávnych inštitúcií a k majetku, záväzkom, finančným prostriedkom, majetkovým právam a pohľadávkam právnických osôb s majetkovou účasťou Fondu národného majetku Slovenskej republiky, resp. s majetkom, finančnými prostriedkami a majetkovými právami právnických osôb zriadeným obcami a s majetkom, finančnými prostriedkami a majetkovými právami právnických osôb zriadeným vyššími územnými celkami.

	Právnické osoby, v ktorých má majetkovú účasť štát, verejnoprávne inštitúcie, alebo Fond národného majetku Slovenskej republiky, resp. právnické osoby zriadené obcami alebo vyššími územnými celkami môžu spochybňovať zákonnosť kontroly hospodárenia vykonanej najvyšším kontrolným úradom. Podľa viacerých stanovísk najvyšší kontrolný úrad nemá oprávnenie kontrolovať hospodárenie vyššie uvedených právnických osôb, pretože v zmysle Čl. 60 ods. 2 ústavy kontrolná pôsobnosť najvyššieho kontrolného úradu sa vzťahuje na subjekty uvedené v Čl. 60 ods. 2 len v rozsahu uvedenom v Čl. 60 ods. 1. Pritom vo vymedzení vecnej pôsobnosti najvyššieho kontrolného úradu v Čl. 60 ods. 1 ústavy, kontrolná pôsobnosť voči právnickým osobám s majetkovou účasťou štátu, s majetkovou účasťou verejnoprávnych inštitúcií, s majetkovou účasťou Fondu národného majetku Slovenskej republiky, ale tiež k právnickým osobám zriadeným obcami alebo vyššími územnými celkami nie je výslovne uvedená.

	Vzhľadom na skutočnosť, že medzi takéto subjekty patria aj strategické akciové spoločnosti vzniknuté po transformácii Slovenských železníc, Slovenského plynárenského priemyslu, v budúcnosti pôjde o energetické akciové spoločnosti a pod., problém si vyžaduje zásadné riešenie. Súčasný stav bol spôsobený tým, že pri záverečnom prerokovaní predmetných ustanovení ústavy pod vplyvom časovej tiesne, resp. iných vplyvov, bol schválený text, ktorý nebral do úvahy rozpornosť medzi znením ustanovenia Čl. 60 odsek 1 ústavy a znením ustanovenia Čl. 60 ods. 2 ústavy.

	V Čl. 60 ods. 1 písm. e) sa navrhuje úprava rozširujúca platné znenie v súlade so štandardami pre kontrolu príslušných zdrojov platnými v krajinách Európskej únie.

	Návrh tiež obsahuje doplnenie vecnej pôsobnosti najvyššieho kontrolného úradu v oblasti, ktorá je doteraz kontrolne nedostatočne pokrytá (napríklad kontrola zdravotných poisťovní, ktoré nie sú zákonom definované ako verejnoprávne inštitúcie). Aj prostriedky, s ktorými hospodária tieto právnické osoby sú svojim určením a charakterom verejnými prostriedkami a je preto v záujme štátu a celej spoločnosti, aby sa s nimi hospodárilo transparentne. Ďalší okruh subjektov, na ktoré by sa mala vzťahovať kontrolná pôsobnosť najvyššieho kontrolného úradu tvoria  neziskové organizácie poskytujúce verejnopropešné služby. Tieto organizácie vznikli transformáciou rozpočtových resp. príspevkových organizácií štátu a podobne ako klasické verejnoprospešné inštitúcie vykonávajú činnosti vo verejnom záujme ,ale podľa platnej právnej úpravy sú mimo kontrolnej pôsobnosti štátu.

	Navrhuje sa tiež oprava nesprávneho názvu predstaviteľov najvyššieho kontrolného úradu v Čl. 103 ods.4 ako i rozšírenie pôsobnosti ústavného súdu o rozhodovanie v tých prípadoch, keď  príslušný subjekt odmieta podriadiť sa kontrolnej pôsobnosti najvyššieho kontrolného úradu spochybnením jeho vecnej príslušnosti.

	Za spoločensky potrebné považujeme tiež rozšírenie okruhu subjektov oprávnených podať návrh na začatie konania pred Ústavným súdom Slovenskej republiky o najvyšší kontrolný úrad, resp. o subjekty, ktoré namietajú vecnú nepríslušnosť najvyššieho kontrolného úradu.

	Predkladaný návrh nepredpokladá zvýšenie počtu zamestnancov tohto štátneho orgánu. Plnenie nových úloh najvyšší kontrolný úrad zabezpečí súčasnými kontrolnými kapacitami. Dosiahne sa to prehodnotením prioritných úloh kontrolnej činnosti, znížením frekvencie kontrol v oblastiach, kde v dôsledku systémového prístupu sa zlepšila rozpočtová disciplína, využitím kapacít, ktoré v súčasnosti pôsobia pri kontrole predprivatizačného a privatizačného procesu a pod. Kontrolné úlohy v regiónoch budú prednostne zabezpečovať expozitúry najvyššieho kontrolného úradu, ktoré sú zriadené už v súčasnosti.

2. Pokiaľ ide o zúženie imunity poslancov a sudcov doteraz platný stav vyžaduje pre trestné stíhanie poslancov NR SR jej súhlas, obdobne u sudcov ústavného súdu i všeobecných súdov a generálneho prokurátora sa na trestné stíhanie vyžaduje súhlas ústavného súdu.

Imunita poslancov a sudcov je historicky overený inštitút, ktorého zmyslom je garantovanie čo najväčšej miery slobody politického zápasu na pôde parlamentu a istoty (ochrany) sudcov pri výkone rozhodovacej činnosti. Toto je jediný legitímny cieľ, ktorý tento inštitút zaručuje. Nemôže chrániť poslancov a sudcov pred trestným stíhaním vo veciach, ktoré s ich poslaneckou a sudcovskou činnosťou nesúvisia. Preto predkladaný návrh v tomto smere zrovnoprávňuje poslancov a sudcov s ostatnými občanmi štátu a ponecháva im imunitu len za hlasovanie v parlamente, za výroky prednesené v NR SR a u sudcov za ich rozhodovaciu činnosť. Takto sa lepšie zabezpečí obrana občianskej spoločnosti pred potencionálnym zneužívaním moci, pričom navrhovaná úprava bude aj ochranou pred neprimeraným zvýhodňovaním vyčlenených skupín. Naďalej pritom zostáva zakotvenie potreby súhlasu NR SR resp. ústavného súdu na vzatie poslanca, resp. sudcu a generálneho prokurátora do väzby.     

Úsilie smerujúce k zúženiu rozsahu imunity poslancov zdôraznila vláda tak vo svojom programovom vyhlásení, ako aj vo svojom uznesení č. 350/2003 zo dňa 7. mája 2003, kde sa zaviazala zúžiť rozsahu imunity poslancov Národnej rady Slovenskej republiky a sudcov smerom ako je to uvedené v tomto návrhu ústavného zákona. Materiál v tejto časti sa predkladá aj ako návrh napĺňajúci uznesenie Národnej rady SR č. 213/2003 zo 6. marca 2003, kde sa konštatuje, že „korupcia a klientelizmus vo verejnom živote je vážnym problémom“ a kde sa vyzýva vláda, aby „urýchlene dopracovala a predložila Národnej rade Slovenskej republiky návrhy zákonov upravujúcich pravidlá lobingu, obmedzenie trestnoprávnej imunity ústavných činiteľov, návrh zákona o preukazované pôvodu majetku, návrh ústavného zákona o konflikte záujmov a návrh zákona o financovaní politických strán“.

Zúženie imunity poslancov a sudcov vyžaduje aj Rímsky Štatút medzinárodného trestného súdu, ktorého je Slovenská republika zmluvnou stranou a ktorý nadobudol platnosť aj pre Slovenskú republiku dňom 1. júla 2002 (vyhlásený v Zbierke zákonov pod č. 333/2002). Vláda sa zaviazala k jeho premietnutiu do právneho poriadku uznesením č. 763/1998 z 11. 11. 1998 a uznesením č. 1144/2001 zo 6. 12. 2001.

	Predkladaný návrh nepredpokladá zvýšenie nárokov na štátny rozpočet ani na rozpočty obcí a vyšších územných celkov, nemá priamy dopad na obyvateľstvo, zamestnanosť ani životné prostredie. Návrh nebol prerokovaný v Rade hospodárskej a sociálnej dohody.

DOLOŽKA ZLUČITEĽNOSTI

Návrhu ústavného zákona, ktorým sa mení a dopĺňa Ústava Slovenskej republiky č. 460/1992 Zb. v znení ústavného zákona č. 244/1998 Z. z., ústavného zákona č. 9/1999 Z. z., ústavného zákona č. 90/2001 Z. z., ústavného zákona č. 140/2004 Z. z. a ústavného zákona č. 323/2004 Z. z. s právom Európskych spoločenstiev a právom Európskej únie.

1.	Navrhovateľ právneho predpisu: vláda Slovenskej republiky

2.	Názov právneho predpisu: Návrh ústavného zákona, ktorým sa mení a dopĺňa Ústava Slovenskej republiky č. 460/1992 Zb. v znení ústavného zákona č. 244/1998 Z. z., ústavného zákona č. 9/1999 Z. z., ústavného zákona č. 90/2001 Z. z. ústavného zákona č. 140/2004 Z. z.. a ústavného zákona č. 323/2004 Z. z.

3.	Záväzky Slovenskej republiky vo vzťahu k Európskym spoločenstvám a Európskej únii:

a)	Návrh zákona svojou problematikou
-	nepatrí medzi prioritné oblasti aproximácie práva uvedené v čl. 70 Európskej dohody o pridružení (asociačná dohoda),
-	nepatrí medzi priority odporúčané v Príprave asociovaných krajín strednej a východnej Európy na integrácie do vnútorného trhu Únie ( Biela kniha ),
-	nepatrí medzi prioritné úlohy vlády Slovenskej republiky na rok 2003,
-	nie je zaradený do Plánu legislatívnych úloh vlády Slovenskej republiky na rok 2003,
-	nie je zaradený do Národného programu pre prijatie aquis communautaire.

b)	Nevyplýva zo schválenej negociačnej pozície Slovenskej Republiky.

4.	Problematika návrhu právneho predpisu:
      a)
      b) nie je upravená v práve Európskych spoločenstiev 
      c)
      d) nie je upravená v práve Európskej únie

      5.	Stupeň zlučiteľnosti návrhu vyhlášky s právnymi normami Európskej únie:	
Vzhľadom na vnútroštátny charakter upravenej problematiky je vyjadrovanie stupňa zlučiteľnosti s právom ES/EÚ bezpredmetné.

      6.	Gestor (spolupracujúce rezorty)

7.	Účasť expertov pri príprave návrhu právneho predpisu a ich stanovisko k zlučiteľnosti  návrhu právneho predpisu s právom Európskych spoločenstiev a právom európskej únie (špecifikácia úrovne a spôsobu expertnej účasti, napr. konzultácie a pod.):

Na príprave návrhu zákona sa nezúčastnili experti.

B. Osobitná časť

K čl. I.

K bodu 1
	
	Okrem dôvodov uvedených vo všeobecnej časti dôvodovej správy rozšírenie kontrolnej pôsobnosti najvyššieho kontrolného úradu vo vzťahu k obciam a vyšším územným celkom je potrebné tiež vzhľadom na tieto skutočnosti: 
	V zmysle Limskej deklarácie o základných princípoch nezávislej finančnej kontroly prijatej Medzinárodnou organizáciou najvyšších kontrolných inštitúcií – INTOSAI, je jednou z najdôležitejších podmienok správneho a efektívneho nakladania s verejnými prostriedkami presné vymedzenie zodpovedajúcej pôsobnosti príslušných najvyšších kontrolných inštitúcií. Uvedené požiadavky a odporúčania, ktoré sa dotýkajú pôsobenia najvyšších kontrolných inštitúcií v súvislosti s európskou integráciou, t.j., aby sa kontrolná právomoc vzťahovala na všetky verejné finančné prostriedky, a aby táto právomoc bola jednoznačne upravená v ústave, sa doposiaľ nepodarilo plne presadiť. Napriek pozitívnym zmenám, ktoré priniesla novela ústavy roku 2001 a zákona o Najvyššom kontrolnom úrade SR, ostali niektoré otázky kontrolnej pôsobnosti tejto nezávislej kontrolnej inštitúcie nedoriešené.

	Decentralizácia verejnej správy si vyžaduje aj zmenu súčasného systému kontroly vo verejnej správe vo väzbe na presun pôsobností zo štátu na orgány územnej samosprávy.

	Z hľadiska harmonizácie činnosti najvyššieho kontrolného úradu s činnosťou v najvyšších kontrolných inštitúciách členských štátov Európskej únie bude nevyhnutné upraviť súčasnú kontrolnú pôsobnosť najvyššieho kontrolného úradu aj o možnosť kontroly hospodárenia samosprávnych orgánov, ktoré sú súčasťou verejnej správy.

	Je predpoklad, že účinnosť a objektívnosť kontroly verejnej správy sa zvýši, ak kontrolná pôsobnosť  najvyššieho kontrolného úradu bude zahŕňať všetky úrovne verejnej správy. Neznamená to, že najvyšší kontrolný úrad bude mať povinnosť kontrolovať samosprávu, táto zostane na vnútorných kontrolných mechanizmoch. Pôjde len o jeho právo kontroly hospodárenia, ako aj kontroly efektívnosti vnútorného kontrolného systému.

	Ďalšie dôvody rozšírenia kontrolnej pôsobnosti Najvyššieho kontrolného úradu SR vyplývajú z prístupového procesu SR do Európskej únie.

	Kontrolná pôsobnosť najvyššieho kontrolného úradu vo vzťahu k územnej samospráve je v súlade s ústavou i Európskou chartou miestnej samosprávy. Návrh rozšírených kompetencií najvyššieho kontrolného úradu nenarúša právo občanov podieľať sa na riadení verejných vecí, nezasahuje ani do autonómneho rozhodovania miestnych orgánov, neobmedzuje uplatňovanie ich kompetencií, ani neznižuje tvorbu zdrojov potrebných na výkon samosprávnych funkcií. Rozšírenie kontrolnej pôsobnosti najvyššieho kontrolného úradu voči územnej samospráve neohrozí postavenie orgánov samosprávy zakotvené v Čl. 3, ani nenarúša princípy uvedené v Čl. 9 Európskej charty miestnej samosprávy, pretože výkonom kontrolnej činnosti najvyšší kontrolný úrad nebude nahrádzať spravovanie a riadenie miestnych záležitostí samosprávnymi orgánmi, mal by iba skúmať, či príslušné prostriedky pre činnosť samosprávy boli použité v súlade so zákonom a v záujme celého spoločenstva občanov. Takáto činnosť by bola v záujme celku a nie v rozpore s identitou samospráv.

	Zakotvenie kontrolnej pôsobnosti najvyššieho kontrolného úradu s hospodárením v návrhu uvedených právnických osôb dáva do súladu príslušné ustanovenia ústavy a je vlastne naplnením pôvodného zámeru ústavodárneho orgánu, ktorý nebol dôsledne zavŕšený v ústavnom zákone č. 90/2001 Z. z., čím v súčasnosti vznikajú problémy pri aplikácii ústavy a zákona NR SR č. 39/1993 Z. z. v znení neskorších predpisov.

	Ďalej vypustením slov „a finančnými prostriedkami“ z platného znenia Čl. 60 ods. 1 písm. e) sa odstráni duplicitná časť vety, ktorá bola včlenená do textu zrejme omylom v procese spracovania konečného znenia novely ústavy z roku 2001.

	Navrhovaná zmena rozširujúca okruh kontrolovaných subjektov vo vzťahu k finančným prostriedkom plynúcim z medzinárodného spoločenstva do Slovenskej republiky je v súlade s požiadavkami Európskej únie a Svetovej banky, ktoré podmieňujú ich poskytovanie kontrolou ich použitia nezávislým kontrolným orgánom v celom rozsahu.

	Príjemcom týchto finančných prostriedkov, resp. ďalších hodnôt, ktoré sú poskytované na zabezpečenie jednotlivých cieľov a sú účelovo viazané, okrem štátu, resp. právnických osôb a fyzických osôb hospodáriacich s prostriedkami štátneho rozpočtu alebo nakladajúcich so štátnym majetkom sú tiež iné subjekty. Kontrola týchto prostriedkov nemôže byť obmedzená len na kontrolu zo strany ich poskytovateľov. V európskych krajinách je štandardná kontrola takýchto zdrojov i nezávislým kontrolným orgánom v krajine príjemcu a to bez ohľadu na právne postavenie príjemcov.

	Aj napriek podstatnému rozšíreniu kontrolnej pôsobnosti najvyššieho kontrolného úradu ústavným zákonom č. 90/2001 Z. z. , určitá časť prostriedkov, ktorá má povahu verejných prostriedkov (a to i v oblasti garantovanej štátom) zostáva vyňatá nielen z kontrolnej pôsobnosti najvyššieho kontrolného úradu, ale pre hospodárenie s týmito prostriedkami často chýba akákoľvek forma účinnej kontroly. V dôsledku pokračujúcej transformácie v ekonomických a sociálnych vzťahoch vznikajú a budú vznikať i naďalej právne subjekty, ktorých právne postavenie neumožňuje kontrolu ich hospodárenia najvyšším kontrolným úradom ani napriek tomu, že prostriedky, s ktorými hospodária majú povahu verejných prostriedkov. Rozšírením kontrolnej pôsobnosti najvyššieho kontrolného úradu na právnické osoby takejto povahy, bola by zabezpečená i v budúcnosti účinná forma vonkajšej kontroly v celej šírke meniacich sa podmienok v sociálno-ekonomickej oblasti, a to bez potreby zmien v texte ústavy, pretože konkrétne vymedzenie subjektov podliehajúcich tejto kontrolnej pôsobnosti by vyplynulo z osobitného zákona podľa reálnej potreby.

	Ako názorný príklad odôvodňujúci potrebu riešenia takejto situácie možno uviesť pripravené a NR SR už predložené legislatívna opatrenia súvisiace so systémovými zmenami v zdravotníctve. V zmysle nových zákonov o zdravotnom poistení a zdravotných poisťovniach pripravuje sa napr. transformácia zdravotných poisťovní na akciové spoločnosti, a to vrátane súčasných verejnoprávnych inštitúcií (Všeobecná zdravotná poisťovňa, Spoločná zdravotná poisťovňa). Touto zmenou by už tieto zdravotné poisťovne nepodliehali kontrole najvyššieho kontrolného úradu v zmysle Čl. 60 ods. 1 písm. b) ústavy. Kontrolnú funkciu tohto štátneho úradu v plnom rozsahu však nemôže zastúpiť ani navrhované zriadenie Úradu pre dohľad nad zdravotným poistením. Problematická je tiež právna úprava existujúcich neziskových organizácií poskytujúcich verejnoprospešné služby, v ktorých absentuje možnosť objektívnej kontroly hospodárenia.

K bodu 2

	Navrhovanou zmenou sa dáva text do súladu s úpravou vykonanou v bode 1. Okrem právnických osôb zriadených obcami alebo vyššími územnými celkami existujú aj právnické osoby s majetkovou účasťou obcí alebo vyšších územných celkov založené v zmysle Obchodného zákonníka. 

K bodu 3

	Zakotvuje sa pravidlo, že ak bude poslanec pristihnutý a zadržaný pri trestnom čine, príslušný orgán musí tento fakt ihneď oznámiť predsedovi NR SR (stav totožný s doteraz platným stavom) a predsedovi mandátového a imunitného výboru (pravidlo nové). Zároveň sa stanovuje, že poslanca možno vziať do väzby len po tom, čo k tomuto dá predbežný súhlas mandátový a imunitný výbor. Tento predbežný súhlas musí schváliť NR SR na svojej najbližšej schôdzi. Ak sa tak neudeje, poslanec musí byť prepustený na slobodu.
	Navrhovanou úpravou odsekov 3 a 4 týkajúcou sa len práv poslanca pokiaľ ide o jeho zadržanie a väzbu sa tak odbúra potreba súhlasu NR SR s trestným stíhaním poslanca. Takto sa dosiahne stav, že eventuálne trestné stíhanie poslancov bude podobne ako u všetkých ostatných občanov závisieť len od vyhodnotenia dôkazov orgánmi činnými v trestnom konaní bez akýchkoľvek možností ovplyvňovať ich rozhodnutie zvonku.     

K bodu 4

	Zrušenie možnosti odoprieť svedectvo vo veciach, o ktorých sa poslanci dozvedeli pri výkone svojej funkcie vyžadujú od Slovenskej republiky čl. 27 a 93 Rímskeho štatútu medzinárodného trestného súdu, ktorý je pre Slovenskú republiku platný od 1. 7. 2002 

K bodu 5

Podľa Čl.61 ústavy orgánmi najvyššieho kontrolného úradu sú predseda a podpredseda. Ústava ani osobitné zákony nepoužívajú pojem "člen" najvyššieho kontrolného úradu. Uvedený nedostatok v texte Čl.103 ods.4  ústavy sa navrhuje  napraviť správnym pomenovaním predstaviteľov tohto štátneho orgánu.

K bodu 6

	Pri výkone kontrolnej činnosti najvyššieho kontrolného úradu vznikajú situácie, keď kontrolovaný subjekt namieta, že v  konkrétnom prípade nie je  daná kontrolná pôsobnosť najvyššieho kontrolného úradu.
	Doplnením Čl. 126 ústavy sa navrhuje,  aj na základe skúseností zo zahraničia, aby v  odôvodnených prípadoch sporné otázky riešil ústavný súd.

K bodu 7, 8

	Najvyšší kontrolný úrad pri výkone kontrolnej činnosti nadobúda aj poznatky takého druhu, ktoré je vhodné využiť ako podnet na konanie v zmysle Čl. 125 ústavy. Navrhovaným doplnením Čl. 130 ods. 1 sa rozšíri okruh subjektov oprávnených podať návrh na začatie konania pred Ústavným súdom Slovenskej republiky o najvyšší kontrolný úrad. Procesná legitimácia by umožnila najvyššiemu kontrolnému úradu konať v predmetnej oblasti priamo a z hľadiska celospoločenských záujmov efektívnejšie. Zároveň by túto možnosť mali mať aj právne subjekty, ktoré namietajú v konkrétnom prípade, že nie je daná kontrolná pôsobnosť najvyššieho kontrolného úradu.

K bodu 9

Novo koncipovaný čl. 136 zakotvuje zásadu, že sudcu ústavného súdu nemožno stíhať za jeho rozhodovanie (obdobná zásada je zakotvená u sudcov všeobecných súdov v zákone č. 385/2000 Z. z. o sudcoch a prísediacich v § 29a). Pozícia sudcov ústavného i všeobecných súdov ohľadne imunity bude obdobná ako u poslancov – odbúrava sa potreba súhlasu s trestným stíhaním a súhlasné stanovisko ústavného súdu sa bude vyžadovať len u vzatia do väzby sudcov ústavného súdu, sudcov všeobecných súdov a generálneho prokurátora.
	Takto sa aj u tejto kategórie ústavných činiteľov dosiahne stav, že ich eventuálne trestné stíhanie bude podobne ako u všetkých ostatných občanov závisieť len od vyhodnotenia dôkazov orgánmi činnými v trestnom konaní bez akýchkoľvek možností ovplyvňovať ich rozhodnutie zvonku. Obdobne ako u poslancov, aj tu sa zakotvuje oznamovacia povinnosť príslušných orgánov v súvislosti s pristihnutím a zadržaním pri trestnom čine.     

K Čl. II

Určuje sa účinnosť ústavného zákona.

Doložka finančných, environmentálnych vplyvov a vplyvov na zamestnanosť

1. časť

Návrh zákona nemá vplyv na štátny rozpočet. 

2. časť

Návrh zákona nebude mať priamy dopad na obyvateľov a hospodárenie podnikateľskej sféry a iných právnických osôb.

3. časť

Návrh zákona nemá vplyv na životné prostredie.

4. časť

Návrh zákona nebude mať vplyv na zamestnanosť.