Vyhodnotenie medzirezortného pripomienkového konania

Legislatívny zámer rekodifikácie civilného práva procesného 

Spôsob pripomienkového konania	 	
Počet vznesených pripomienok, z toho zásadných	177  / 39 	
Počet vyhodnotených pripomienok	177 	
		
Počet akceptovaných pripomienok, z toho zásadných	56  / 13 	
Počet čiastočne akceptovaných pripomienok, z toho zásadných	58  / 13 	
Počet neakceptovaných pripomienok, z toho zásadných	63  / 13 	
		
Rozporové konanie (s kým, kedy, s akým výsledkom)		
Počet odstránených pripomienok		
Počet neodstránených pripomienok		

Sumarizácia vznesených pripomienok podľa subjektov
Č.	Subjekt	Pripomienky do termínu	Pripomienky po termíne	Nemali pripomienky	Vôbec nezaslali	
1 .	Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky 	 	 	 	x 	
2 .	Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky 	8 (8o,0z) 	 	 	 	
3 .	Ministerstvo financií Slovenskej republiky 	 	 	 	x 	
4 .	Ministerstvo kultúry Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
5 .	Ministerstvo hospodárstva Slovenskej republiky 	1 (1o,0z) 	 	 	 	
6 .	Ministerstvo dopravy, výstavby a regionálneho rozvoja Slovenskej republiky 	10 (10o,0z) 	 	 	 	
7 .	Ministerstvo pôdohospodárstva a rozvoja vidieka Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
8 .	Ministerstvo obrany Slovenskej republiky 	6 (6o,0z) 	 	 	 	
9 .	Ministerstvo zahraničných vecí a európskych záležitostí Slovenskej republiky 	1 (1o,0z) 	 	 	 	
10 .	Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky 	29 (25o,4z) 	 	 	 	
11 .	Ministerstvo životného prostredia Slovenskej republiky  	 	 	x 	 	
12 .	Ministerstvo školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky 	1 (1o,0z) 	 	 	 	
13 .	Ministerstvo zdravotníctva Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
14 .	Úrad vlády Slovenskej republiky 	 	 	 	x 	
15 .	Protimonopolný úrad Slovenskej republiky 	3 (3o,0z) 	 	 	 	
16 .	Štatistický úrad Slovenskej republiky 	2 (2o,0z) 	 	 	 	
17 .	Úrad geodézie, kartografie a katastra Slovenskej republiky 	 	 	 	x 	
18 .	Úrad jadrového dozoru Slovenskej republiky 	11 (11o,0z) 	 	 	 	
19 .	Úrad pre normalizáciu, metrológiu a skúšobníctvo Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
20 .	Úrad pre verejné obstarávanie 	 	 	x 	 	
21 .	Úrad priemyselného vlastníctva Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
22 .	Správa štátnych hmotných rezerv Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
23 .	Národný bezpečnostný úrad 	 	 	x 	 	
24 .	Národná banka Slovenska 	1 (1o,0z) 	 	 	 	
25 .	Odbor aproximácie práva sekcie vládnej legislatívy Úradu vlády SR 	13 (13o,0z) 	 	 	 	
26 .	Najvyšší kontrolný úrad Slovenskej republiky 	 	 	 	x 	
27 .	Najvyšší súd Slovenskej republiky 	 	 	 	x 	
28 .	Generálna prokuratúra Slovenskej republiky 	25 (10o,15z) 	 	 	 	
29 .	Konfederácia odborových zväzov Slovenskej republiky 	1 (0o,1z) 	 	 	 	
30 .	Asociácia zamestnávateľských zväzov a združení Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
31 .	Úrad pre reguláciu sieťových odvetví 	 	 	 	x 	
32 .	Notárska komora Slovenskej republiky 	1 (0o,1z) 	 	 	 	
33 .	Slovenská komora exekútorov 	 	 	 	x 	
34 .	Súdna rada Slovenskej republiky 	 	 	 	x 	
35 .	Zbor väzenskej a justičnej stráže 	 	 	x 	 	
36 .	Združenie sudcov Slovenska 	4 (0o,4z) 	 	 	 	
37 .	Slovenská únia nezávislého súdnictva 	 	 	 	x 	
38 .	Národná asociácia sudkýň Slovenska  	 	 	 	x 	
39 .	Republiková únia zamestnávateľov 	7 (7o,0z) 	 	 	 	
40 .	Krajský súd v Bratislave 	 	 	 	x 	
41 .	Krajský súd v Nitre 	 	 	 	x 	
42 .	Krajský súd v Trnave 	 	 	 	x 	
43 .	Krajský súd v Trenčíne 	 	 	 	x 	
44 .	Krajský súd v Žiline 	 	 	 	x 	
45 .	Slovenská advokátska komora 	 	 	 	x 	
46 .	Okresný súd Bratislava I 	 	 	 	x 	
47 .	Okresný súd Bratislava II 	 	 	 	x 	
48 .	Okresný súd Bratislava III 	 	 	 	x 	
49 .	Okresný súd Bratislava IV 	 	 	 	x 	
50 .	Okresný súd Bratislava V 	 	 	 	x 	
51 .	Okresný súd Malacky 	 	 	 	x 	
52 .	Okresný súd Pezinok 	 	 	 	x 	
53 .	Okresný súd Trnava 	 	 	 	x 	
54 .	Okresný súd Dunajská Streda 	 	 	 	x 	
55 .	Okresný súd Galanta 	 	 	 	x 	
56 .	Okresný súd Senica 	 	 	 	x 	
57 .	Okresný súd Piešťany 	 	 	 	x 	
58 .	Okresný súd Skalica 	 	 	 	x 	
59 .	Okresný súd Trenčín 	 	 	 	x 	
60 .	Okresný súd Bánovce nad Bebravou 	 	 	 	x 	
61 .	Okresný súd Partizánske 	 	 	 	x 	
62 .	Okresný súd Nové Mesto nad Váhom 	 	 	 	x 	
63 .	Okresný súd Považská Bystrica 	 	 	 	x 	
64 .	Okresný súd Prievidza 	 	 	 	x 	
65 .	Okresný súd Nitra 	 	 	 	x 	
66 .	Okresný súd Komárno 	 	 	 	x 	
67 .	Okresný súd Levice 	 	 	 	x 	
68 .	Okresný súd Nové Zámky 	 	 	 	x 	
69 .	Okresný súd Topoľčany 	 	 	 	x 	
70 .	Okresný súd Banská Bystrica 	 	 	 	x 	
71 .	Okresný súd Brezno 	 	 	 	x 	
72 .	Okresný súd Lučenec 	 	 	 	x 	
73 .	Okresný súd Rimavská Sobota 	 	 	 	x 	
74 .	Okresný súd Zvolen 	 	 	 	x 	
75 .	Okresný súd Žiar nad Hronom 	 	 	 	x 	
76 .	Okresný súd Veľký Krtíš 	 	 	 	x 	
77 .	Okresný súd Revúca 	 	 	 	x 	
78 .	Okresný súd Žilina 	 	 	 	x 	
79 .	Okresný súd Čadca 	 	 	 	x 	
80 .	Okresný súd Liptovský Mikuláš 	 	 	 	x 	
81 .	Okresný súd Martin 	 	 	 	x 	
82 .	Okresný súd Dolný Kubín 	 	 	 	x 	
83 .	Okresný súd Námestovo 	 	 	 	x 	
84 .	Okresný súd Ružomberok 	 	 	 	x 	
85 .	Okresný súd Prešov 	 	 	 	x 	
86 .	Okresný súd Bardejov 	 	 	 	x 	
87 .	Okresný súd Humenné 	 	 	 	x 	
88 .	Okresný súd Poprad 	 	 	 	x 	
89 .	Okresný súd Stará Ľubovňa 	 	 	 	x 	
90 .	Okresný súd Svidník 	 	 	 	x 	
91 .	Okresný súd Vranov nad Topľou 	 	 	 	x 	
92 .	Okresný súd Kežmarok 	 	 	 	x 	
93 .	Okresný súd Košice I 	 	 	 	x 	
94 .	Okresný súd Košice II 	 	 	 	x 	
95 .	Okresný súd Košice-okolie 	 	 	 	x 	
96 .	Okresný súd Michalovce 	 	 	 	x 	
97 .	Okresný súd Rožňava 	 	 	 	x 	
98 .	Okresný súd Spišská Nová Ves 	 	 	 	x 	
99 .	Okresný súd Trebišov 	 	 	 	x 	
100 .	Špecializovaný trestný súd 	 	 	 	x 	
101 .	Justičná akadémia  	 	 	 	x 	
102 .	Jazykovedný ústav Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied 	 	 	 	x 	
103 .	Slovenský zväz výrobcov tepla 	 	 	 	x 	
104 .	Právnická fakulta Univerzity Komenského v Bratislave 	 	 	 	x 	
105 .	Právnická fakulta Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach 	 	 	 	x 	
106 .	Právnická fakulta Trnavskej univerzity v Trnave 	 	 	 	x 	
107 .	Právnická fakulta Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici 	 	 	 	x 	
108 .	Krajský súd v Banskej Bystrici 	 	 	 	x 	
109 .	Krajský súd v Košiciach 	 	 	 	x 	
110 .	Krajský súd v Prešove 	 	 	 	x 	
111 .	Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky 	 	 	 	x 	
112 .	Sudcovská iniciatíva Za otvorenú justíciu 	1 (0o,1z) 	 	 	 	
113 .	Verejnosť 	34 (34o,0z) 	 	 	 	
114 .	Liga za ľudské práva 	3 (0o,3z) 	 	 	 	
115 .	Sociálna poisťovňa 	1 (1o,0z) 	 	 	 	
116 .	Národná rada občanov so zdravotným postihnutím v SR  	6 (1o,5z) 	 	 	 	
117 .	Slovenská asociácia poisťovní 	8 (3o,5z) 	 	 	 	
118 .	Podpredseda vlády SR pre investície 	 	 	x 	 	
	SPOLU	177 (138o,39z) 	0 (0o,0z) 	12 	83 	

Vyhodnotenie vecných pripomienok je uvedené v tabuľkovej časti.

Vysvetlivky  k použitým skratkám v tabuľke:	
O – obyčajná	A – akceptovaná	
Z – zásadná	N – neakceptovaná	
	ČA – čiastočne akceptovaná	

Subjekt	Pripomienka	Typ	Vyh.	Spôsob vyhodnotenia	
MV SR 	K I. časti Východiská návrhu právnej úpravy civilného procesu 
K I. časti Východiská návrhu právnej úpravy civilného procesu 

A. Východiská návrhu Civilného sporového poriadku a Civilného mimosporového poriadku 

A. 3.1 (Stav súčasnej právnej úpravy sporového konania) 
V predposlednom odseku na str.16 navrhujeme upraviť posledné dve vety odseku „S tým sa však spája aj otázka inštitucionálnych zmien v systéme správneho súdnictva. Dôvodom je potreba špecializácie sudcov práve na veci správneho súdnictva.“ Uvedený text je v rozpore s bodom B.7, v ktorom sa na str.66 uvádza vo východiskových premisách legislatívneho zámeru „Zachovanie správneho súdnictva v systéme všeobecných súdov“. Navrhujeme preto text citovaných viet upraviť takto: „S tým sa však spája potreba špecializácie sudcov práve na veci správneho súdnictva.“. V polovici európskych štátov je správne súdnictvo uskutočňované v rámci všeobecných súdov a skúsenosti z fungovania správneho súdnictva ukazujú, že jeho inštitucionálne zaradenie nemá nijaký dopad na kvalitu správneho súdnictva. 

A. 6 V poslednom odseku na str. 29 navrhujeme uviesť aj zákon SNR č.369/1990 Zb. o obecnom zriadení v znení neskorších predpisov, zákon č. 302/2001 Z. z. o samospráve vyšších územných celkov (zákon o samosprávnych krajoch) v znení neskorších predpisov, zákon SNR č.346/1990 Zb. o voľbách do orgánov samosprávy obcí v znení neskorších predpisov. 

A.7.3.1 (Koncepčné východiská novej právnej úpravy sporového konania) 
Na str. 35 sa uvažuje o novom inštitúte procesnej obrany s pojmom „rozklad“. V poznámke pod čiarou k odkazu 34 sa vysvetľujú dôvody, ktoré viedli k tomuto pojmu: „Navrhuje sa uprednostniť pojem rozklad, ktorý sa historicky používal v civilnom procese práve a výlučne na označenie prostriedku opravy postupu a rozhodnutí súdneho administratívneho aparátu a vyslaných sudcov prostredníctvom predsedu toho súdu, na ktorom uvedení zamestnanci pôsobili (§ 562 Občianskeho súdneho poriadku z roku 1911).“ 
S uvedeným názvom nového inštitútu nesúhlasíme. Poukazujeme predovšetkým na to, že uplynulých 45 rokov sa v správnom konaní pojem rozklad používa ako opravný prostriedok proti rozhodnutiu ústredného orgánu štátnej správy vydanému v prvom stupni. Pojem „rozklad“ sa počas uvedeného obdobia jeho doterajšej platnosti vžil, v praxi nepredstavuje nijaký problém a považujeme preto za úplne nevhodné, aby sa po takomto období dával tomuto inštitútu nový obsah. V citovanej poznámke pod čiarou Občiansky súdny poriadok z roku 1911 predstavuje dnes už len veľmi ďaleké historické obdobie. Ďalším dôvodom, ktorý považujeme za rovnako významný, je i skutočnosť, že pojmu „rozklad“ ponecháva jeho súčasný platný obsah aj návrh rekodifikácie správneho konania, ktorý pripravuje ministerstvo vnútra. V súvislosti s citovanou poznámkou súčasne považujeme za nevyhnutné informovať o tom, že pripravovaný návrh rekodifikácie správneho konania obsahuje aj pojem „rekurz“, ktorým označuje mimoodvolací opravný prostriedok v správnom konaní, ktorým správny orgán z úradnej moci uznesením vyhlási za neúčinný od začiatku úkon označený ako rozhodnutie alebo uznesenie, ktorý 
a) uskutočnil vecne nepríslušný orgán, 
b) je zjavne vnútorne rozporný alebo právne, či fakticky neuskutočniteľný, čo ho robí nezrozumiteľným, alebo nevykonateľným, 
c) ukladá plnenie, ktoré je trestné, 
d) priznáva právo alebo ukladá povinnosť, ktorú zákon neumožňuje, 
e) je vydaný po uplynutí prekluzívnej lehoty, alebo po zániku zodpovednosti. 
Žiadame preto, aby bol pojmu rozklad ponechaný jeho súčasný obsah. 
 	O 	ČA 	K pripomienke A.3.1: 
Predkladateľ nevidí rozpor v pripomienkovaných častiach textu. 

K pripomienke A. 6: 
A 

K pripomienke A.7.3.1: 
A 
Na základe aj pripomienky MV SR bude názov opravného prostriedku zmenený na „sťažnosť“. 
 	
MV SR 	B. Východiská návrhu Správneho súdneho poriadku  
B. Východiská návrhu Správneho súdneho poriadku 

B. 3 (Analýza súčasnej právnej úpravy správneho súdnictva ) 
Ku konštatovaniu na str. 56 „Zo súdnej praxe v azylových veciach vyplynula potreba ústretovosti voči účastníkom azylového konania, ako i účastníkom konania týkajúceho sa udelenia doplnkovej ochrany, konkrétne potreba dbať na zabezpečenie riadneho predvolania na pojednávanie v jazyku, o ktorom sa predpokladá, že mu rozumejú“ si dovoľujeme poznamenať, že išlo o transpozíciu čl. 10 ods. 2 smernice Rady 2005/85/ES. Text „voči účastníkom azylového konania, ako i účastníkom konania týkajúceho sa udelenia doplnkovej ochrany“ navrhujeme nahradiť textom „voči účastníkom konania o azyle“. 

B. 4 (Právo EÚ vo vzťahu k Správnemu súdnemu poriadku) 
Na str. 59 žiadame doplniť text „Smernica Rady 2005/85/ES z 1. decembra 2005 o minimálnych štandardoch pre konanie v členských štátoch o priznávaní a odnímaní postavenia utečenca (Ú. v. EÚ L 326, 13. 12. 2005).“. Uvedené navrhujeme z dôvodu, že ide o jeden zo základných právnych aktov EÚ v oblasti azylu, ktorý v kapitole V ustanovuje konanie o opravnom prostriedku. 
Súčasne si dovoľujeme poznamenať, že v roku 2015 bude musieť Slovenská republika prebrať do svojho právneho poriadku smernicu Európskeho parlamentu a Rady, ktorou sa ustanovujú normy pre prijímanie žiadateľov o medzinárodnú ochranu (prepracované znenie), k návrhu ktorej už bola dosiahnutá politická dohoda medzi Európskym parlamentom a Radou EÚ (táto smernica nahradí smernicu Rady 2003/9/ES) a smernicu Európskeho parlamentu a Rady o spoločnom konaní o priznávaní a odnímaní medzinárodnej ochrany (prepracované znenie), ktorá je zatiaľ v štádiu schvaľovania (táto smernica nahradí smernicu Rady 2005/85/ES). Pri príprave Správneho súdneho poriadku bude potrebné brať do úvahy aj tieto právne akty EÚ. 

V súvislosti s právom EÚ vo vzťahu k Správnemu súdnemu poriadku si dovoľujeme tiež upozorniť na skutočnosť, že aj niektoré právne akty EÚ, ktoré sú priamo aplikovateľné a priamo účinné (nariadenia) môžu mať priamy vzťah k Správnemu súdnemu poriadku. V oblasti azylu ide napr. o nariadenie Rady (ES) č. 343/2003 z 18. februára 2003 ustanovujúce kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o azyl podanej v členskom štáte príslušníkom tretej krajiny (Úradný vestník Európskej únie L 050, 25/02/2003). Z tohto dôvodu navrhujeme predmetné nariadenie do tejto časti tiež doplniť. 
Zároveň je potrebné spomenúť návrh nariadenia Európskeho parlamentu a Rady, ktorým sa ustanovujú kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu podanej štátnym príslušníkom tretej krajiny alebo osobou bez štátnej príslušnosti v jednom z členských štátov (prepracované znenie), ku ktorému už bola dosiahnutá politická dohoda medzi Európskym parlamentom a Radou EÚ (toto nariadenie nahradí nariadenie Rady (ES) č. 343/2003). 

B. 5 (Medzinárodné zmluvy vo vzťahu k Správnemu súdnemu poriadku) 
Na str. 61 odporúčame uvážiť doplnenie textu o Dohovor o právnom postavení utečencov (1951). a o Protokol týkajúci sa právneho postavenia utečencov (1967). Podľa nášho názoru by bolo vhodné do predmetnej časti doplniť uvedené medzinárodné dokumenty. 

B. 6 (Vzťah Správneho súdneho poriadku k iným právnym predpisom) 
Na str. 64 odporúčame uvážiť doplnenie textu o zákon č. 480/2002 Z. z. o azyle a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov. Podľa nášho názoru by bolo vhodné do predmetnej časti doplniť citovaný zákon. 

B.7 (Ciele, metodologické a koncepčné riešenia novej právnej úpravy Správneho súdneho poriadku) 
K bodu 4 „Preskúmavanie len právoplatných rozhodnutí orgánov verejnej správy“ na str. 68 navrhujeme výslovne uviesť dopad navrhovaného vypustenia úpravy terajšej tretej hlavy na rozhodovanie obcí a samosprávnych krajov pri výkone samosprávy. 
 	O 	ČA 	K pripomienke B.3: 
A 

K pripomienke B.4: 
A 

K pripomienke B. 5: 
A 

K pripomienke B.6: 
A 

K pripomienke B.7: 
ČA 
Z dôvodu potreby určitej miery všeobecnosti LZ nepovažuje predkladateľ za nevyhnutné uvádzať dopady navrhovaného vypustenia úpravy terajšej tretej hlavy na rozhodovanie obcí a samosprávnych krajov pri výkone samosprávy v samotnom texte LZ, predpokladá sa však, že samosprávne konania budú jednostupňové a namiesto prieskumu neprávoplatných rozhodnutí bude na základe žaloby prieskum právoplatných rozhodnutí. 
 	
MV SR 	K II. časti Štruktúra návrhu právnej úpravy civilného procesu 
K II. časti Štruktúra návrhu právnej úpravy civilného procesu 

A. Civilný sporový poriadok 
Prvá časť - všeobecné ustanovenia 
K Druhej hlave bodu 1: Navrhujeme v tomto texte výslovne uviesť, že z pôsobnosti civilných súdov je vylúčené preskúmavanie postupu a rozhodovania orgánov činných v trestnom konaní. 

Občiansky súdny poriadok vymedzuje pôsobnosť a právomoc súdov v § 7. Odsek 1 tohto paragrafu určuje, že v občianskom súdnom konaní súdy prejednávajú a rozhodujú spory a iné právne veci, ktoré vyplývajú z občianskoprávnych, pracovných, rodinných, obchodných a hospodárskych vzťahov, pokiaľ ich podľa zákona neprejednávajú a nerozhodujú o nich iné orgány. V odseku 2 je stanovené, že v občianskom súdnom konaní súdy preskúmavajú aj zákonnosť rozhodnutí orgánov verejnej správy a zákonnosť rozhodnutí, opatrení alebo iných zásahov orgánov verejnej moci, pokiaľ ich podľa zákona neprejednávajú a nerozhodujú o nich iné orgány. Odsek 3 hovorí, že iné veci prejednávajú a rozhodujú súdy v občianskom súdnom konaní, len ak to ustanovuje zákon. 

Súd v občianskom súdnom konaní nie je oprávnený preskúmavať postup orgánov činných v trestnom konaní z hľadiska ich účelnosti alebo rýchlosti. Oprávnenie sledovať, hodnotiť a kontrolovať postup orgánov činných v trestnom konaní patrí do pôsobnosti prokuratúry. Každý štátny orgán vrátane orgánov činných v trestnom konaní, prokuratúry, súdov, má vymedzenú pôsobnosť, ktorú smie uplatňovať len v rámci svojej právomoci. Právomoc súdu v občianskom súdnom konaní je upravená v § 7 O. s. p., kde nie je ani doposiaľ zmienka o tom, že by mohli civilné súdy posudzovať čokoľvek vyplývajúce z trestnej zodpovednosti. Neexistuje žiadne zákonné ustanovenie, ktoré by oprávňovalo súd, aby v občianskom súdnom konaní zasahoval do trestného konania tým, že by preskúmaval a následne hodnotil postup orgánov činných v trestnom konaní a prokuratúry z hľadiska jeho rýchlosti a účelnosti (Tento názor je premietnutý aj v rozsudku Okresného súdu Bratislava I sp. zn. 21C/193/2008-418 zo dňa 22.03.2011. Takýto názor je vyjadrený v rozsudku Okresného súdu Bratislava I sp. zn. 10C/86/2009 zo 11.05.2011, v ktorom sa uvádza: „neexistuje žiadne zákonné ustanovenie, ktoré by oprávňovalo súd v občianskom súdnom konaní, aby zasahoval do trestného konania tým, že by posudzoval postup orgánov činných v trestnom konaní z hľadiska rýchlosti a účelnosti trestného konania“. Podľa rozsudku Okresného súdu Bratislava I sp. zn. 10C/86/2009 zo dňa 11.05.2011 bol žalobný návrh zamietnutý s odôvodnením, že neexistuje žiadne zákonné ustanovenie, ktoré by oprávňovalo súd v občianskom súdnom konaní, aby zasahoval do trestného konania tým, že by posudzoval postup orgánov činných v trestnom konaní. Ak by aj súd v občianskom súdnom konaní mal možnosť posúdiť, či trestné konanie vedené proti navrhovateľke bolo dôvodné, tak by súd aj v tomto prípade návrh navrhovateľky ako nedôvodný zamietol, nakoľko trestné konanie bolo vedené v súlade s trestným poriadkom a trestným zákonom. Súd má za to, že uznesenie o vznesení obvinenia nie je možné z dôvodu zastavenia trestného stíhania voči navrhovateľke posudzovať ako nezákonné. Odporca v I. rade ďalej poukazuje na rozsudok Okresného súdu Bratislava I sp. zn. 10C/170/2010 zo dňa 25.01.2012, podľa ktorého súd poukazuje na skutočnosť, že trestné konanie, ako vyplynulo z dokazovania, bolo vedené v súlade s Trestným poriadkom a Trestným zákonom. Žiadne z vydaných rozhodnutí nebolo zrušené pre nezákonnosť a ani dozorujúcim prokurátorom konečné rozhodnutie o zastavení trestného konania a ani postup vyšetrovateľa nebol vyhodnotený ako nezákonný. Taktiež rozsudok Krajského súdu v Bratislave sp. Zn. 8Co 218/2011-376 z 07.02.2012, ktorý nadobudol právoplatnosť dňa 07.03.2102 konštatuje: „súd v konaní o nároku na náhradu škody (nemajetkovej ujmy) podľa zákona č. 514/2003 Z. z. nemôže vecnú (obsahovú) správnosť uznesenia o odmietnutí trestného oznámenia, či uznesenia o zamietnutí sťažnosti posudzovať z hľadiska nesprávneho úradného postupu, ale týmito sa môže zaoberať jedine príslušný orgán pri preskúmavaní zákonnosti rozhodnutia, a ktorého výsledkom je súd v občianskom súdnom konaní viazaný.“ Ďalej uvádza: „pri opačnom výklade by totiž došlo zo strany súdov rozhodujúcich v rámci civilného procesu k neprípustnému zásahu do trestného konania a do výkonu pôsobnosti orgánov činných v trestnom konaní“. 

S poukazom na vyššie uvedené navrhujeme v rámci vymedzenia pôsobnosti civilných súdov zakomponovať do paragrafového znenia vylúčenie možnosti preskúmať postup a rozhodnutia orgánov činných v trestnom konaní z pôsobnosti civilných súdov. To isté navrhujeme zapracovať aj do civilného správneho poriadku. 
 	O 	N 	Podľa názoru predkladateľa legislatívneho zámeru nie je dôvod na explicitnú úpravu vylúčenia prieskumu rozhodnutí a postupov orgánov činných v trestnom konaní v paragrafovom znení. Pokiaľ ide o Správny súdny poriadok niet pochýb o tom, že orgány činné v trestnom konaní nemajú povahu správnych orgánov ani ako správne orgány nerozhodujú. 	
MV SR 	Druhá časť – činnosť súdu prvého stupňa 
Druhá časť – činnosť súdu prvého stupňa 
K Šiestej hlave ( trovy konania) navrhujeme, aby s konečnou platnosťou o výpočtovej časti trov nerozhodoval súd toho istého stupňa. 
Navrhované zjednodušenie samotného rozhodovania o trovách konania nebude podľa nášho názoru znamenať súčasne objektívne rozhodnutie o trovách konania, nakoľko o odvolaní nebude rozhodovať nadriadený orgán. Navrhujeme, aby o odvolaní voči trovám konania rozhodoval príslušný nadriadený súd (možno súhlasiť s navrhovanou úpravou, ak o výpočtovej časti bude rozhodovať vyšší súdny úradník, avšak o odvolaní by mal vždy rozhodovať nadriadený súd). 
 	O 	N 	Ide vyslovene o matematickú záležitosť a prípadné chyby v písaní a počítaní je možné odstrániť opravným uznesením. 	
MV SR 	Tretia časť – osobitné typy sporov 
Tretia časť – osobitné typy sporov 
K Prvej hlave (skrátené konania a rozhodnutia) navrhujeme, aby rozsudok pre zmeškanie z dôvodu pasivity účastníka konania mohol byť vydaný nie len z dôvodu pasivity žalovaného, ale aj žalobcu. 
Uvedenou zmenou ostane zachovaná rovnosť účastníkov konania ako jedna zo základných zásad O. s. p. V praxi dochádza k prípadom, že žalobca podá žalobu, avšak následne sa nedostavuje na pojednávania, nereaguje na výzvy súdu a týmto spôsobom marí konanie. 

 	O 	ČA 	Koncept sa bude zohľadňovať pri tvorbe paragrafového znenia. V rámci inštitútu rozsudku pre zmeškanie tak, ako je nastavený dnes zrejme nebude navrhované nastavenie možné, avšak myšlienka sankcionovania pasivity žalobcu bude v paragrafovom znení zákona braná na zreteľ. 	
MV SR 	C. Správny súdny poriadok ( Štruktúra navrhovanej právnej úpravy Správneho súdneho poriadku) 
C. Správny súdny poriadok ( Štruktúra navrhovanej právnej úpravy Správneho súdneho poriadku) 

Druhá časť – konanie v správnom súdnictve všeobecne 
Prvá hlava (všeobecné ustanovenia) 
V 6. diele (spojenie vecí a vylúčenie veci) navrhujeme z dôvodu hospodárnosti civilného konania zaviesť povinnosť (nie len možnosť) žalobcovi, aby pri podaní viacerých žalôb (aj zdanlivo nesúvisiacich) označil ich súvislosť a vzájomný vzťah, resp. nech výslovne navrhovateľ označí, v čom konkrétne sa jednotlivé žaloby odlišujú. V praxi sa vyskytujú navrhovatelia, ktorí podávajú desiatky žalôb, o ktorých súd nemá vedomosť a mnohokrát by bolo možné vec zastaviť z dôvodu prekážky litispendencie či res iudicata. 

V 9. diele navrhujeme vypustiť možnosť ukladania poriadkových pokút orgánom verejnej správy za nedodržanie lehoty na predloženie spisu, doručenie rozhodnutia a nerešpektovanie názoru súdu. 
Navrhovaná osobitná poriadková pokuta pre orgány verejnej správy je podľa nášho názoru v rozpore so zásadami O. s. p., najmä v rozpore so zásadou rovnosti účastníkov konania pred súdom. Inštitút poriadkových pokút za zákonom definovaných podmienok by sa mal vzťahovať na účastníkov konania, a nie len na jedného z účastníkov konania, ktorým by bol v tomto prípade orgán verejnej správy. Rovnako podotýkame, že v niektorých prípadoch nie je v možnostiach orgánu verejnej správy zabezpečiť v lehote určenej súdom administratívne spisy. Napríklad Najvyšší súd Slovenskej republiky pri žalobách o ochrane pred nezákonným zásahom orgánu verejnej správy rozhoduje do 5 dní od doručenia žalobného návrhu s tým, že vyjadrenie k žalobe spolu s administratívnym spisom žiada doručiť obratom. Po tom, ako MV SR požiadalo o predĺženie lehoty na zaslanie administratívneho spisu, keďže súdne pojednávanie sa konalo v Bratislave a príslušné administratívne spisy sa nachádzali na útvare Policajného zboru v Sobranciach (na východe Slovenska), súd toto MV SR neumožnil s odôvodnením, že zabezpečenie administratívnych spisov na pojednávanie je povinnosťou odporcu (MV SR) a je na ňom, akým spôsobom zabezpečí predmetné spisy na pojednávanie, ktoré súd určil, čo však nie je v praxi vždy objektívne možné. 
Vo vzťahu k ukladaniu pokút za nerešpektovanie právneho názoru súdu sme toho názoru, že sa sankcionovanie môže byť v tomto prípade diskutabilné, pretože závery súdu pri opätovnom prejednaní veci správnym orgánom sa môžu javiť nejednoznačne. 
 	O 	ČA 	Pripomienka k 6 dielu: 
A 
Navrhovaná povinnosť označenia súvislosti a vzájomného vzťahu viacerých podávaných žalôb bude predmetom zvažovania v rámci paragrafového znenia zákona. 

Pripomienka k 9 dielu: 
ČA 
Ukladanie pokút sa v paragrafovom znení zváži, avšak podľa názoru predkladateľa nenarušuje rovnosť účastníkov, naopak jedná sa o efektívny prostriedok napĺňania cieľov správneho súdnictva. 
 	
MV SR 	Tretia časť - osobitné ustanovenia o konaní  
Tretia časť - osobitné ustanovenia o konaní 
Obsah Štvrtej hlavy na str. 94 žiadame upraviť tak, aby konanie v azylových veciach a konanie vo veciach zaistenia boli upravené každé v samostatnej hlave. 
K Druhej hlave 2. diel (príslušnosť súdov v správnom súdnictve) na str. 99: ohľadom kauzálnej príslušnosti poznamenávame, že sa jednoznačne stotožňujeme s tým, aby sa na konanie v azylových veciach určovala príslušnosť súdov so zreteľom na špecializáciu už vybraných súdov. 
K Štvrtej hlave na str.117 navrhujeme, aby v azylových veciach (pôjde o rozhodnutia o neudelení azylu, odňatí azylu, nepredĺžení doplnkovej ochrany, zrušení doplnkovej ochrany, zamietnutí žiadosti o udelenie azylu ako zjavne neopodstatnenej alebo zamietnutí žiadosti o udelenie azylu ako neprípustnej) zostalo konanie na správnom orgáne jednostupňové s tým, že rozhodnutie správneho orgánu by nadobudlo právoplatnosť až doručením rozsudku krajského súdu (podanie žaloby by malo odkladný účinok). Výnimkou z pravidla, že podanie žaloby má odkladný účinok, by boli rozhodnutia, ktorým sa žiadosť o udelenie azylu zamieta ako zjavne neopodstatnená alebo sa žiadosť o udelenie azylu zamieta ako neprípustná, a pod. (ide o všetky rozhodnutia, proti ktorým nebude mať podanie žaloby odkladný účinok) s tým, že súd by mal na návrh žalobcu (návrh by musel byť podaný spolu so žalobou) a po vyjadrení žalovaného právo rozhodnúť o priznaní odkladného účinku žalobe (v súčasnosti o odložení vykonateľnosti rozhodnutia). 
Súhlasíme s tým, aby lehoty na rozhodovanie boli upravené len v Správnom súdnom poriadku, avšak predmetnú časť upravujúcu lehoty pre súdy, vzhľadom na zabezpečenie požiadavky na urýchlené konanie, je potrebné doplniť. V súvislosti s rozhodovaním o priznaní odkladného účinku žalobe navrhujeme ustanoviť súdu lehotu na rozhodnutie o návrhu na priznanie odkladného účinku žalobe (v súčasnosti odloženie vykonateľnosti rozhodnutia). Zároveň navrhujeme doplniť v predmetnej časti o lehotách pre súd text „lehota na rozhodnutie o žalobe proti rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o udelenie azylu ako zjavne neopodstatnenej alebo zamietnutí žiadosti o udelenie azylu ako neprípustnej“. Aj keď problematika zaisťovania nepatrí do pôsobnosti Migračného úradu MV SR, dovoľujeme si navrhnúť, aby v príslušnej hlave, ktorá bude upravovať konanie vo veciach zaistenia, bola súdu ustanovená lehota na rozhodnutie o žalobe proti rozhodnutiu o zaistení. 
Navrhujeme osobitne upraviť lehotu na podanie žaloby v azylových veciach. Súčasné lehoty na podanie opravného prostriedku ustanovené v zákone o azyle považujeme za dostatočné, pričom v porovnaní s ostatnými členskými štátmi patrí Slovenská republika už v súčasnosti medzi štáty s najdlhšími lehotami na podanie opravných prostriedkov proti rozhodnutiam v azylových veciach. 

Osobitná úprava konaní v azylových veciach by mala obsahovať tiež dôvod, resp. dôvody na zastavenie konania v azylových veciach. Navrhujeme zakotviť do navrhovanej právnej úpravy možnosť zastaviť konanie v prípade, kedy už odpadol dôvod konania. Ide najmä o prípady, kedy zaistený alebo vyhostený cudzinec napadol žalobou podľa piatej časti druhej hlavy O. s. p. rozhodnutie o zaistení alebo o administratívnom vyhostení a v čase rozhodovania súdu sa už na území Slovenskej republiky nenachádza alebo je v azylovom režime, ktorý má vlastnú právnu úpravu. Keďže inštitút správneho súdnictva túto možnosť nepozná, bolo by vhodné s poukazom na prax túto možnosť do navrhovaného znenia zapracovať. 
Navrhujeme, aby v prípadoch zastavenia konania o azyle zostalo konanie na správnom orgáne dvojstupňové, s tým, že podanie žaloby proti takýmto právoplatným rozhodnutiam by nemalo odkladný účinok. Súd by však mohol na návrh žalobcu a po vyjadrení žalovaného priznať odkladný účinok žalobe v prípade, ak by sa zastavilo konanie o azyle z dôvodu res iudicata (§ 19 ods. 1 písm. i) zákona o azyle), resp. je možné uvažovať nad tým, že by zastavenie konania z takéhoto dôvodu bolo riešené v rámci navrhovanej štvrtej hlavy - konanie v azylových veciach (rovnako ako rozhodnutie o zamietnutí žiadosti o udelenie azylu ako neprípustnej alebo zamietnutí žiadosti o udelenie azylu ako zjavne neopodstatnenej). Je preto na uváženie, ktoré ustanovenia z konania v azylových veciach ustanovených v štvrtej hlave by sa mali vzťahovať aj na preskúmanie žalobou napadnutého rozhodnutia o zastavení konania. 

Šiesta hlava (konanie o ochrane pred nezákonným zásahom organu verejnej správy): 
Navrhujeme úpravu lehôt v rámci tohto konania a výslovne uviesť, že prednosť má preskúmavanie zákonnosti rozhodnutia (žaloba podľa piatej časti druhej hlavy O.s.p.) 
Navrhujeme výslovne do znenia zákona uviesť, že ten, kto sa cíti ukrátený na svojich právach musí v prvom rade využiť všetky dostupné procesné aj mimo procesné prostriedky nápravy, ktoré umožňuje osobitný predpis a až potom by mohol podať žalobu pod sankciou zastavenia konania. Ďalej navrhujeme, aby bolo v navrhovanej právnej úprave výslovne uvedené, že postup v takýchto prípadoch je možný až po tom, čo bola podaná žaloba podľa piatej časti druhej hlavy O. s. p. To znamená, že konanie o ochrane pred nezákonným zásahom orgánu verejnej správy je možné použiť až po tom, čo bol vyčerpaný postup podľa piatej časti druhej hlavy O. s. p. Teda, že konanie o ochrane pred nezákonným zásahom orgánu verejnej správy má voči konaniu podľa piatej časti druhej hlavy O. s. p. subsidiárnu povahu. 

Ďalej navrhujeme, aby v navrhovanej právnej úprave bolo výslovne uvedené, v akej lehote má súd rozhodnúť. Táto lehota nie je v súdnej praxi ustálená a v praxi sa opakujú problémy s bezodkladným zabezpečením administratívnych spisov. 

Rovnako navrhujeme, aby v navrhovanej právnej úprave bolo výslovne uvedené, že ak súd vo svojom rozhodnutí prikazuje príslušnému správnemu orgánu niečo vykonať, niečoho sa zdržať či niečo strpieť, súd je povinný uviesť konkrétny termín, resp. lehotu, v akej je príslušný správny orgán túto povinnosť povinný zrealizovať. 
 	O 	ČA 	K pripomienke o obsahu štvrtej hlavy: 
N 
Nie je potrebné vytvoriť pre azylové veci osobitnú hlavu v zákone, predkladateľ LZ nepovažuje ďalšie členenie za vhodné. 

K pripomienke o obsahu druhej hlavy: 
A 

K pripomienke o obsahu štvtej hlavy: 
A 

K pripominke o možnosti zastaviť konanie v prípade, kedy už odpadol dôvod konania: 
A 

Pripomienka ku konaniu o ochrane pred nezákonným zásahom organu verejnej správy: 
A 

K návrhu, aby v právnej úprave bolo výslovne uvedené, v akej lehote má súd rozhodnúť: 
ČA 
Môže byť riešené v paragrafovom znení; vo všeobecnosti však zavádzanie lehôt na rozhodnutie súdu nie je vhodné. 

K poslednému odseku pripomienky: 
ČA 
Uvedenie konkrétnej lehoty v súdnom rozhodnutí môže byť riešené v paragrafovom znení pri náležitostiach rozhodnutia o nezákonnom zásahu. 
 	
MV SR 	Štvrtá časť - opravné prostriedky v správnom súdnictve  
Štvrtá časť - opravné prostriedky v správnom súdnictve 

K prvej hlave (str.124), ktorá konštituuje rozklad ako „inštitút procesnej nápravy proti zákonom stanoveným procesným uzneseniam a proti rozhodnutiam o náhrade trov konania“ poukazujeme na naše stanovisko uvedené vyššie k časti I. A.7.3.1. 

Ku všetkým trom poriadkom: 
Lehotu na zaplatenie (patričnú lehotu) navrhujeme predĺžiť zo súčasných 3 dní na minimálne 15 dní. Všetky orgány štátnej správy sú účtovne napojené na štátnu pokladnicu Slovenskej republiky, čo v praxi znamená, že vykonanie finančnej operácie (prevod peňazí v zmysle povinnosti uloženej súdom na účet protistrany) zákonite musí prejsť určitým administratívnym procesom. Lehotu 3 dní preto nie je možné v podmienkach štátnej správy reálne dodržať. Predĺženie lehoty navrhujeme vo všetkých troch poriadkoch. 
Zároveň navrhujeme, aby účastník konania (resp. jeho právny zástupca) mal povinnosť uviesť bankové spojenie, na ktoré žiada uhradiť súdom priznané sumy. 
 	O 	ČA 	Pripomienka k prvej hlave: 
Poukazujeme na stanovisko v časti I. A. 7.3.1 

K predĺženiu paričnej lehoty: 
Takáto zmena bude uvažovaná v paragrafovom znení zákona. 
 	
MH SR 	k navrhovanému postaveniu justičného čakateľa v civilnom konaní 
Návrh predpokladá obnovenie inštitútu justičného čakateľa s tým, že ten by po vykonaní predpísanej praxe a zložení odbornej justičnej skúšky mohol rozhodovať niektoré kauzálne stanovené veci v civilnom súdnom konaní. Podľa návrhu by tieto v zmysle diferenciácie mali byť skôr charakteru drobných sporov a rozhodovali by sa v simplifikovanom procesnom režime. Justičný čakateľ by mal teda postavenie akéhosi „nižšieho sudcu“, ktorý po absolvovaní stanovenej praxe a zložení justičnej skúšky by sa stal osobou schopnou rozhodovať aj náročnejšie spory. Sleduje sa tým najmä odbremenenie súdov a zefektívnenie fungovania súdnej moci. 
Ministerstvo hospodárstva SR súhlasí s navrhnutou koncepciou, avšak si dovoľuje pripomenúť dôležitosť dostatočného zabezpečenia nestranného a nezávislého rozhodovania justičných čakateľov, hoci i v jednoduchšom konaní, v organizačnom i procesnom slova zmysle (napr. zárukou nezlúčiteľnosti funkcie, kárnou zodpovednosťou, nezaujatosťou, právnou úpravou vylúčenia čakateľa z konania a pod.), aby nebol ohrozený výkon súdnictva v miere garantovanej ústavou. Túto skutočnosť zmieňujeme najmä z dôvodu, že uvedená problematika nie je v legislatívnom návrhu upravená, a to ani okrajovo. 
V súvislosti s navrhovanou koncepciou je však možné namietať návrh opravného prostriedku vo forme rozkladu proti rozhodnutiu justičného čakateľa v zákonom stanovených kauzách, o ktorom bude rozhodovať prvostupňový sudca. Proti rozhodnutiu justičného čakateľa sa bude rozhodovať na súde, kde sa vydalo pôvodné, prvostupňové rozhodnutie, čo bude znamenať zamedzenie devolutívneho účinku opravného prostriedku na vyšší súd a nemožnosť preskúmania rozhodnutia vyšším súdom. Uvedený účinok považujeme za negatívny a to najmä dôvodu, že v zásade by podľa nášho názoru malo platiť, že súd, ktorý rozhodnutie vydal, by ním mal byť viazaný (aby na súde jednej inštancie nevznikali dve odlišné rozhodnutia v tej istej veci). 
Domnievame sa, že opravný prostriedok vo forme rozkladu v drobných sporoch nemôže poskytnúť tak kvalitnú ochranu práv jednotlivcov, ako odvolanie s devolutívnym účinkom, a to najmä preto, že rozhodnutie prvostupňového súdu by sa v zmysle navrhovanej koncepcie stalo konečným, bez možnosti jeho preskúmania vyšším súdom. Javí sa nám ako nespravodlivé limitovať ochranu práva s ohľadom na hodnotu predmetu sporov, kde sporom s vyššou hodnotou bude poskytovaná vyššia ochrana práv, a v drobnejších sporoch nižšia. Táto koncepcia nie je ani v súlade s návrhom opravných prostriedkov v správnom súdnictve, ktoré by mali byť upravené obdobne ako vo všeobecnom súdnictve, v súlade s Civilným sporovým poriadkom. V tejto časti je uvedené, že rozklad by mal byť inštitútom „procesnej nápravy proti zákonom stanoveným procesným rozhodnutiam a proti rozhodnutiam o náhrade trov konania...“ (str. 124 Vlastného materiálu) a rozhodnutia justičného čakateľa v niektorých sporových veciach budú rozhodnutiami vo veci samej. Odporúčame preto precizovať a zjednotiť uvedenú problematiku. 
 	O 	ČA 	K inštitútu justičného čakateľa je nutné zdôrazniť, že bola vytvorená Komisia na prípravu novelizácie súčasných právnych predpisov súvisiacich so zabezpečením a realizáciou vzdelávania sudcov a prokurátorov, justičných čakateľov, právnych čakateľov prokuratúry a súdnych úradníkov. Rekodifikačná komisia bude svoje práce komunikovať so zmienenou komisiou a výsledky tejto koordinácie budú zohľadnené v paragrafovom znení ako civilných procesných kódexov, tak aj v statusových zákonoch. Predkladateľ bude koncepčne pristupovať k rozdeleniu decíznej právomoci medzi vyšších súdnych úradníkov, justičných čakateľov a sudcov. 

Ohľadom pripomienky k opravnému prostriedku voči rozhodnutiu vyššieho súdneho úradníka uvádzame, že v zmysle teórie nie je devolutívny účinok opravného prostriedku jeho nevyhnutnou súčasťou. S názorom predkladateľa pripomienky, že takto navrhnutý opravný prostriedok nemôže poskytnúť dostatočnú ochranu, sa predkladateľ legislatívneho zmeru nestotožňuje. 
 	
MDVaRR SR 	Všeobecná pripomienka 
V celom texte návrhu odporúčame zvážiť nahradenie slova „Preambula“ slovami „Úvodná časť“ (príloha č. 5 bod 10 Legislatívnych pravidiel vlády SR). 	O 	N 	V zmysle bodu 18 prílohy č. 5 Legislatívnych pravidiel vlády SR nie je Preambula vylúčená. 	
MDVaRR SR 	Všeobecná pripomienka 
V súlade s čl. 8 ods. 1 a 2 Smernice na prípravu a predkladanie materiálov na rokovanie vlády SR odporúčame v materiáli poskytnúť presnejšiu a komplexnú informáciu o jednotlivých inštitútoch, napríklad 
- precizovať informácie o problematike obnovenia inštitútu justičných čakateľov (napr. v I. časti písm. A bod 7.3.1 a písm. B bod 7), najmä odporúčame uviesť zámer, či bude znova zavedený systém, že sudcom sa môže stať len justičný čakateľ a stanoviť približný pomer justičných čakateľov (prípadne aj vyšších súdnych úradníkov) k počtu sudcov, 
- v II. časti písm. A. v prvej časti v piatej hlave konkretizovať novú úpravu inštitútov predvolania a predvedenia, 
- v II. časti písm. A. v druhej časti v siedmej hlave uviesť, či bude Civilný sporový poriadok obsahovať inštitút „spravodlivého usporiadania veci účastníkov konania“ (§ 153d Občianskeho súdneho poriadku). Pojem „spravodlivé usporiadanie veci“ je nejasný a nepresný. Povinnosťou súdu je rozhodovať nezávisle a nestranne - roozhodnutie súdu by vždy malo byť spravodlivé, 
- v II. časti písm. B. v prvej časti v druhej hlave (2. diel – dokazovanie) precizovať úpravu výsluchu maloletého, resp. zisťovania jeho názoru; prípadne uviesť rozdiel oproti terajšej úprave v § 100 ods. 3 Občianskeho súdneho poriadku, 
- v II. časti písm. C. v tretej časti v šiestej hlave preformulovať poslednú vetu (napr. nahradiť slová „Predpokladá sa“ inými primeranými slovami). 
 	O 	N 	Podľa názoru predkladateľa, ktorý sa opiera o odbornú literatúru (Svák, J., Kukliš P. teória a prax legislatívy, 2009, Eurokódex), legislatívny zámer by mal byť vypracovaný na určitej všeobecnej úrovni a nemal by byť literarárnym prerozprávaním jeho budúceho paragrafového znenia. Vláda má na jeho základe získať konkrétnejšiu predstavu o obsahu a rozsahu zákona, jeho potrebe, základných inštitútoch. Jeho náležitosťami má byť okrem iného „stručné vymedzenie základných inštitútov a vôbec vecnej problematiky zamýšľanej právnej úpravy“. Preto sa predkladateľ nezaoberal navrhovanými inštitútmi v texte LZ detajlne. 

K inštitútu justičného čakateľa je nutné zdôrazniť, že bola vytvorená Komisia na prípravu novelizácie súčasných právnych predpisov súvisiacich so zabezpečením a realizáciou vzdelávania sudcov a prokurátorov, justičných čakateľov, právnych čakateľov prokuratúry a súdnych úradníkov. Rekodifikačná komisia bude svoje práce komunikovať so zmienenou komisiou a výsledky tejto koordinácie budú zohľadnené v paragrafovom znení ako civilných procesných kódexov, tak aj v statusových zákonoch. Predkladateľ bude koncepčne pristupovať k rozdeleniu decíznej právomoci medzi vyšších súdnych úradníkov, justičných čakateľov a sudcov. 
 	
MDVaRR SR 	Všeobecná pripomienka 
Vzhľadom na to, že Dohovor o ochrane ľudských práv a základných slobôd je v texte viackrát nazývaný aj „Európsky dohovor“ (napr. v I. časti písm. A bod 7.2 druhý odsek), odporúčame primerane upraviť text, napríklad zvážiť zavedenie legislatívnej skratky „(ďalej len „európsky dohovor“)“ v súlade s prílohou č. 5 bod 8 Legislatívnych pravidiel vlády SR. 	O 	A 	 	
MDVaRR SR 	K I. časti písm. B. bod 3 Analýza súčasnej právnej úpravy správneho súdnictva 
V prvom odseku v predposlednej vete na konci odporúčame vložiť čiarku a slová „ak zákon neustanoví inak“. 	O 	A 	 	
MDVaRR SR 	K II. časti písm. A. prvá časť 
Vzhľadom na to, že v súčasnosti platné a účinné ustanovenie § 35 ods. 1 a 2 Občianskeho súdneho poriadku taxatívne vymenúva prípady, v ktorých ma prokurátor právo podať návrh na začatie konania a právo vstúpiť do začatého konania, v štvrtej hlave odporúčame upraviť text v druhom odseku tak, aby bol v súlade s čl. 8 ods. 1 Smernice na prípravu a predkladanie materiálov na rokovanie vlády SR. Uvedené odporúčame primerane upraviť aj v písm. B prvá časť v poslednom odseku prvej hlavy. 	O 	N 	Podľa názoru predkladateľa, ktorý sa opiera o odbornú literatúru (Svák, J., Kukliš P. teória a prax legislatívy, 2009, Eurokódex), legislatívny zámer by mal byť vypracovaný na určitej všeobecnej úrovni a nemal by byť literarárnym prerozprávaním jeho budúceho paragrafového znenia. Vláda má na jeho základe získať konkrétnejšiu predstavu o obsahu a rozsahu zákona, jeho potrebe, základných inštitútoch. Jeho náležitosťami má byť okrem iného „stručné vymedzenie základných inštitútov a vôbec vecnej problematiky zamýšľanej právnej úpravy“. Preto sa predkladateľ nezaoberal navrhovanými inštitútmi v texte LZ detailne. 	
MDVaRR SR 	K II. časti písm. A. tretia časť 
Vzhľadom na to, že obrátené dôkazné bremeno v antidiskriminačných sporoch sa už aplikuje na základe ustanovenia § 11 ods. 2 v spojení s odsekom 3 zákona č. 365/2004 Z. z. o rovnakom zaobchádzaní v niektorých oblastiach a o ochrane pred diskrimináciou a o zmene a doplnení niektorých zákonov (antidiskriminačný zákon), v popise obsahu druhej hlavy – spory s ochranou slabšej strany odporúčame vypustiť poslednú vetu. 	O 	ČA 	Veta nebude vypustená, ale zmenená a doplnená o dané ustanovenie antidiskriminačného zákona. 	
MDVaRR SR 	K II. časti písm. C. tretia časť 
V piatej hlave v druhom odseku odporúčame vypustiť poslednú vetu z dôvodu duality (tretia veta tohto odseku). 	O 	A 	 	
MDVaRR SR 	K II. časti písm. C. tretia časť 
V šiestej hlave v treťom odseku v prvej vete za slovom „hrozí“ odporúčame nahradiť slovo „ich“ slovom „jeho“. 	O 	A 	 	
MDVaRR SR 	K doložke vybraných vplyvov 
Odporúčame prehodnotiť, či návrh nemá negatívne vplyvy na rozpočet verejnej správy. V prípade rozpočtových dôsledkov materiálu odporúčame predložiť návrh na úhradu zvýšených výdavkov štátneho rozpočtu v štruktúre podľa platnej rozpočtovej klasifikácie (čl. 9 ods. 3 Smernice na prípravu a predkladanie materiálov na rokovanie vlády SR v spojení s čl. 11 ods. 3 Legislatívnych pravidiel vlády SR) a primerane upraviť posledný odsek v predkladacej správe. 	O 	N 	Legislatívny zámer nie je materiálom, ktorý by mohol mať vplyv na rozpočet verejnej správy. Takýto vplyv môže mať až paragrafové znenie samotného zákona. 	
MDVaRR SR 	K doložke zlučiteľnosti bod 3 písm. a) 
V súlade s Lisabonskou zmluvou, ktorou sa mení a dopĺňa Zmluva o Európskej únii a Zmluva o založení Európskeho spoločenstva (2007/C 306/01) odporúčame slová „Európskom spoločenstve a Zmluva o Európskej únii“ nahradiť slovami „Európskej únii a Zmluva o založení Európskeho spoločenstva“. 	O 	A 	 	
MO SR 	K II. časti, prvej časti (druhej hlave, k 2. bodu) vlastného materiálu  
Odporúčame v nadväznosti na prechod pôsobnosti vojenských súdov na okresné súdy v sídle kraja (v 1. stupni) a na Krajský súd v Trenčíne (v 2. stupni) uviesť na konci uvedenej časti materiálu aj zmienku o rozšírení počtu sudcov týchto špecializovaných súdov v prípade vojny a vojnového stavu.  	O 	N 	Navrhovaná zmena nie je v kompetencii Civilného sporového poriadku. 	
MO SR 	K II. časti vlastného materiálu všeobecne  
Navrhujeme v predloženom texte legislatívneho zámeru zohľadniť osobitnú právnu úpravu sociálneho zabezpečenia vojakov a policajtov uvedenú v zákone č. 328/2002 Z. z. o sociálnom zabezpečení policajtov a vojakov a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov a uviesť aj sociálne zabezpečenie policajtov a vojakov, a to popri zmienke o sociálnom a dôchodkovom poistení a o sociálnych a dôchodkových veciach (napr. na str. 98 až 100, 114 a nasl.). Podotýkame, že podľa § 84 ods. 6 predmetného zákona sú právoplatné rozhodnutia o dávkach a službách sociálneho zabezpečenia preskúmateľné súdom. Vzhľadom na to, že predmetný zákon upravuje dvojinštančné správne konanie, odporúčame uviesť, že alternatívy uvedené na str. 116 (prvá a tretia) sa nevzťahujú na preskúmanie týchto rozhodnutí.  	O 	A 	 	
MO SR 	K vlastnému materiálu všeobecne  
Odporúčame opätovne posúdiť rozdelenie právnej úpravy civilného súdneho konania do troch zákonov a odporúčame ponechať priestor na prehodnotenie tejto problematiky v rámci prípravy paragrafového znenia právnej úpravy jednotlivých súdnych konaní pre prípad, že by sa ich osobitosti dali upraviť v rámci jednotlivých častí ucelého kódexu. Domnievame sa, že z hľadiska prehľadnosti právnej úpravy by bola vhodnejšia úprava civilného súdneho procesu v rámci uceleného kódexu, ktorý by bol rozčlený na hlavné časti upravujúce sporové konanie, mimosporové konanie a správne súdnictvo.  	O 	N 	S navrhovanou pripomienkou sa predkladateľ nestotožňuje a názor pritom zdôvodnil v texte legislatívneho zámeru. 	
MO SR 	K II. časti, prvej časti (prvej a druhej hlave) a tretej časti (prvej hlave) vlastného materiálu  
Navrhujeme prehodnotiť preskúmavanie aj opatrení orgánov verejnej správy vzhľadom na súčasnú právnu úpravu v Občianskom súdnom poriadku, ktorá umožňuje preskúmavať iba rozhodnutia a postupy orgánov verejnej správy. V prípade ponechania zámeru preskúmavať aj opatrenia orgánov verejnej správy, navrhujeme doplniť odôvodnenie tohto zámeru, príp. aj zhodnotenie jeho dôsledkov v právnych predpisoch na jednotlivých úsekoch štátnej správy.  	O 	N 	Nemožno akceptovať; preskúmavanie opatrení orgánov verejnej správy vyplýva priamo z čl. 142 ods. 1 veta za bodkočiarkou Ústavy Slovenskej republiky, podľa ktorého „ súdy preskúmavajú aj zákonnosť rozhodnutí orgánov verejnej správy a zákonnosť rozhodnutí, opatrení alebo iných zásahov orgánov verejnej moci, ak tak ustanoví zákon.“ 	
MO SR 	K II. časti, druhej časti (prvej hlave, 7. dielu) vlastného materiálu  
Odporúčame upraviť prerušenie plynutia lehôt počas súdneho konania vo vzťahu k všetkým lehotám, ktorých uplynutím nárok zaniká. Dĺžka súdneho konania by nemala mať nepriaznivý vplyv na samotný nárok. Poukazujeme na to, že aj v iných oblastiach, ako sú uvedené v predmetnej časti, môže mať zánik nároku vplyv na štátny rozpočet, vrátane nárokov vyplývyjúcich z právnych predpisov v pôsobnosti Ministerstva obrany SR.  	O 	N 	Prekluzívne lehoty sú upravené v hmotnom práve, nie je úlohou procesného práva ich upravovať. 	
MO SR 	K materiálu všeobecne  
Odporúčame v texte vlastného materiálu jednotne označiť Najvyšší súd Slovenskej republiky, príp. zaviesť príslušnú skratku. 
Odporúčame prehodnotiť vplyv materiálu na rozpočet verejnej správy, najmä vo vzťahu k rozšíreniu povinného a bezplatného právneho zastúpenia. 
 	O 	N 	Predkladateľ zvolil pri označovaní Najvyššieho súdu SR metódu, podľa ktorej používa označenie „najvyšší súd“ v prípade, keď sa o tejto inštitúcii vyjadruje všeobecne a pokiaľ ide o konkrétny slovenský subjekt, označuje ho „Najvyšší súd SR“. Máme zato, že takéto označenie je prehľadné a presné. 

Predkladateľ LZ sa domieva, že samotný legislatívny zámer nebude mať vplyv na rozpočet verejnej správy, takýto vplyv môže mať následné paragrafové znenie zákona. 
 	
MZVaEZ SR 	Časť 5.  
Medzinárodné zmluvy vo vzťahu k Civilnému sporovému poriadku a Civilnému mimosporovému poriadku: 

Odporúčame vypustiť z výpočtu medzinárodných zmlúv, ktorými je Slovenská republika viazaná tieto dva dohovory: Medzinárodný dohovor o ochrane práv všetkých migrujúcich pracovníkov a členov ich rodín (1990) a Medzinárodný dohovor o ochrane všetkých osôb pred nedobrovoľným zmiznutím (2006). 

Zdôvodnenie: Slovenská republika prvý dohovor nepodpísala a druhý podpísala, ale neratifikovala. 
 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K I. časti B. Východiská návrhu Správneho súdneho poriadku  
Z I. časti B. Východiská návrhu Správneho súdneho poriadku 7. bodu Ciele, metodologické a koncepčné riešenia novej právnej úpravy Správneho súdneho poriadku vyplýva, že systém správneho súdnictva bude vychádzať z viacerých premís, pričom jednou 
z nich je preskúmavanie len právoplatných rozhodnutí orgánov verejnej správy (str. 67). 
Z dôvodu, že v zmysle § 219 ods. 1 zákona č. 461/2003 Z. z. o sociálnom poistení 
v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon o sociálnom poistení“) proti prvostupňovému rozhodnutiu Ústredia Sociálnej poisťovne o dôchodkových dávkach, o úrazovej rente 
a o pozostalostnej úrazovej rente možno podať opravný prostriedok, o ktorom rozhoduje súd podľa § 250l až 250s zákona č. 99/1963 Zb. Občianskeho súdneho poriadku, 
a ide o neprávoplatné rozhodnutie Sociálnej poisťovne, navrhovaná zmena má významný dopad na právnu úpravu zákona o sociálnom poistení v oblasti konania i v oblasti pôsobnosti jednotlivých organizačných zložiek Sociálnej poisťovne. 
Z vecného pohľadu s navrhovanými zmenami, najmä so zriadením odvolacieho orgánu Sociálnej poisťovne v uvedených veciach, súhlasím, s vedomím ich zásadného vplyvu 
na potreby zabezpečenia adekvátneho personálneho vybavenia Sociálnej poisťovne 
a na nápor na finančnú agendu Sociálnej poisťovne. 
Vzhľadom na vyššie uvedené vplyvy zámeru na právnu úpravu sociálneho poistenia 
a na prípadné zavedenie systémových zmien v konaní v rámci Sociálnej poisťovne 
až do štádia realizácie, zásadne žiadam uviesť v návrhu časový horizont obdobia prípravy navrhovanej legislatívy a údaje o predpokladanej účinnosti navrhovaných zmien, ktorých absenciu považujem za vážny nedostatok návrhu. Zastávam názor, že zmeny v sociálnom poistení by sa mali časovo, vrátane ročnej legisvakančnej lehoty, zhodovať s navrhovanými zmenami, i keď ideálne by bolo, ak by zmeny v sociálnom poistení predstihli navrhované zmeny v civilnom práve procesnom. Z uvedeného dôvodu neviem posúdiť vplyv predloženého legislatívneho zámeru z časového hľadiska. 
Tak ako sa uvádza v návrhu v II. časti C. Správny súdny poriadok v navrhovanej tretej časti tretej hlave - konanie vo veciach sociálnych (str.114), súhlasím s potrebou osobitného prístupu ku konaniu pred správnym súdom vo veciach sociálneho poistenia špeciálne k rozhodovaniu o dôchodkových dávkach, úrazovej rente a pozostalostnej úrazovej rente. 
Rovnako považujem za nevyhnutné rokovať na medzirezortnej úrovni za účasti Sociálnej poisťovne k otázkam, ktoré sú v zásadách predkladané v súvislosti s osobitosťami konania vo veciach sociálnych, ktorých riešenie môže mať viacero podôb. 
 	Z 	A 	 	
MPSVR SR 	K II. časti B. Civilný mimosporový poriadok  
Zásadne žiadam, aby v II. časti B. Civilný mimosporový poriadok v navrhovanej druhej časti tretej hlave – konania v statusových veciach fyzických osôb (str. 91), bolo uvedené, že budú ustanovené lehoty, v ktorých je súd povinný rozhodnúť a tak garantovať rýchlosť konania o právach fyzických osôb. 
 	Z 	N 	Konanie je zásadne ovládané princípom arbitrárnosti a hospodárnosti konania, a preto koncepčne nie je žiaduce, možné a ani účelné limitovať decízne právomoci sudcov. Legislatívne pokusy v tomto smere v minulosti neverifikovali správnosť takéhoto riešenia. 

Rozporové konanie uskutočnené dňa 22. marca 2013. MPSVR SR netrvá na zásadnej pripomienke, rozpor odstránený. 
 	
MPSVR SR 	K II. časti C. Správny súdny poriadok 
Zásadne žiadam v II. časti C. Správny súdny poriadok Preambula – základné zásady - povinné právne zastúpenie účastníkov advokátom (str. 97) explicitne uviesť výnimku 
z povinného zastúpenia vo veciach sociálnej pomoci a vo veciach štátnej sociálnej podpory. 
Odôvodnenie: 
Účel konaní vo veciach sociálnej pomoci a vo veciach štátnej sociálnej podpory odôvodňuje upustenie od požiadavky povinného zastúpenia rovnako, ako v uvádzaných konaniach vo veciach sociálneho poistenia. 
 	Z 	ČA 	Povinné právne zastúpenie sa nebude týkať sociálnych vecí. Nové znenie pôvodného tretieho odseku odspodu na str. 115 „... navrhuje sa bezplatné právne zastúpenie navrhovateľa, ak o to požiada.“ 

Rozporové konanie uskutočnené dňa 22. marca 2013. MSSR prepracuje text a MPSVR SR netrvá na zásadnej pripomienke, rozpor odstránený. 
 	
MPSVR SR 	K II. časti C. Správny súdny poriadok 
Zásadne žiadam v II. časti C. Správny súdny poriadok v navrhovanej tretej časti tretej hlave – konanie vo veciach sociálnych na stranách 114 a 115 vypustiť túto vetu: 
„Do tohto systému by mohlo byť zrejme začlenené aj rozhodovanie o dobrovoľnom doplnkovom dôchodkovom poistení (rovnako ako aj dobrovoľnom dôchodkovom sporení), lebo aj právne vzťahy z uvedených súčastí sporenia alebo poistenia sú vzťahmi patriacimi 
do oblasti práva verejného.“. 
Odôvodnenie: 
Právne vzťahy vznikajúce v oblasti doplnkového dôchodkového sporenia (tzv. tretí pilier) upravené zákonom č. 650/2004 Z. z. o doplnkovom dôchodkovom sporení a o zmene 
a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov sú prevažne súkromnoprávnej povahy (s výnimkou povinnosti zamestnávateľa platiť príspevky za svojich zamestnancov zaradených na tzv. rizikové práce), tento zákon neupravuje vlastné konanie vo veciach doplnkového dôchodkového sporenia (vo veciach príspevkových ani dávkových), ani v tomto smere neodkazuje na správny poriadok; rozhodovací proces Národnej banky Slovenska 
v oblasti doplnkového dôchodkového sporenia sa riadi zákonom č. 747/2004 Z. z. o dohľade nad finančným trhom a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov. Súčasnú zákonnú úpravu § 84 zákona č. 650/2004 Z. z. o doplnkovom dôchodkovom sporení a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov, ktorá rozhodovanie sporov vzniknutých pri uplatňovaní tohto zákona prenecháva všeobecným súdom, považujem za postačujúcu. 
 	Z 	A 	 	
MPSVR SR 	Všeobecná pripomienka 
Odporúčam prehodnotiť zavedenie nového pojmu „mimosporový“, ktorý má označovať všetky civilné právne veci riešené v základnom konaní, ktoré nie sú spormi. 
Odôvodnenie: Pojem „mimosporový“ nie je v súčasnej právnej úprave ustanovený. Zastávam názor, že predpona „mimo“ nie je úplne vhodná na označenie civilných vecí, ktoré nie sú spormi. Predpona „mimo“ sa totiž nepoužíva na označenie opačného významu, ale 
na označenie vyňatia z nejakého miesta, času, deja alebo stavu (Krátky slovník slovenského jazyka). 
V návrhu sa upúšťa od výrazu „nesporový“, ktorý je už historicky zaužívaný a používaný aj 
v súčasnosti. Jedným z dôvodov má byť údajná zameniteľnosť tohto výrazu s výrazom „nesporný“. Táto zameniteľnosť však môže vznikať iba v laickej verejnosti, odborná verejnosť tento rozdiel vníma a v praxi nespôsobuje žiadne ťažkosti. Ako vhodnejšie sa javí zotrvať pri doterajšej terminológii, ktorá by sa upravila podľa potreby novej právnej úpravy. 

 	O 	N 	Pojem „mimosporový“ bol konzultovaný s Jazykovedným ústavom Ľudovíta Štúra SAV, podľa kotrého: „Prídavné meno mimosporový s významom „ktorý sa netýka sporu“ je utvorené z predložkového spojenia mimo sporu rovnakým slovotvorným postupom, ako sú utvorené prídavné mená mimojazykový s významom „ktorý nepatrí do jazyka“ (napr. mimojazyková skutočnosť), mimomanželský „jestvujúci, uskutočňovaný mimo manželstva“ (napr. mimomanželské vzťahy), mimoparlamentný „ktorý nie je zastúpený v parlamente“ (napr. mimoparlamentná strana), mimopracovný „ktorý je, ktorý sa uskutočňuje mimo pracovného času“ (napr. mimopracovná činnosť), mimosúdny „uskutočňovaný mimo súdu“ (napr. mimosúdne vyrovnanie), mimovládny „ktorý nie je na úrovni vlády, ktorý nepatrí do pôsobnosti vlády“ (napr. mimovládna organizácia). Prídavné meno nesporový je náležite utvorené a má význam „ktorý sa netýka sporu“. Prídavné meno nesporný má význam „nepochybný, nepopierateľný, istý“, teda nesúvisí so sporom ako stretnutím sa nezhodných názorov. Rozhodnúť o tom, ktoré z prídavných mien mimosporový, nesporový je vhodné uprednostniť v spojení so slovom konanie, teda či ako termín používať slovné spojenie mimosporové konanie, alebo slovné spojenie nesporové konanie, môžu odborníci z oblasti práva na základe jednoznačnej definície termínu.“ 
Rozporové konanie uskutočnené dňa 22. marca 2013. MPSVR SR netrvá na pripomienke, rozpor odstránený. 
 	
MPSVR SR 	Všeobecná pripomienka 
Odporúčam prehodnotiť použitie názvu „Civilný sporový poriadok“. 
Odôvodnenie: Predkladaný návrh Legislatívneho zámeru rekodifikácie civilného práva procesného neupravuje poriadok sporu ako navodzuje výraz „sporový poriadok“, ale súdny (procesný) poriadok pri riešení sporov. Vhodnejšie sa preto javí použitie označení 
ako napríklad „Civilný sporový súdny poriadok“, „Sporový súdny poriadok“, 
či „Civilnoprocesný poriadok sporový“. Obdobne to platí aj pre nesporové veci a označenie „Civilný mimosporový poriadok.“ 
 	O 	N 	Názov „Civilný sporový poriadok“ bol konzultovaný s Jazykovedným ústavom Ľudovíta Štúra SAV, podľa ktorého: „Termíny civilné súdne konanie, civilný procesný poriadok (resp. Civilný procesný poriadok ako jedinečný názov) sú z jazykovej stránky v poriadku.“ 
Rozporové konanie uskutočnené dňa 22. marca 2013. MPSVR SR netrvá na pripomienke, rozpor odstránený. 
 	
MPSVR SR 	Všeobecná pripomienka 
Odporúčam ustanoviť jednotný výraz na označenie „nachádzacieho“ alebo „základného“ konania, ktorý právna teória a prax potrebujú. 
Odôvodnenie: Z dôvodu zabezpečenia terminologickej jednotnosti a presnosti. 
 	O 	N 	Keďže právna teória používa oba pojmy, nie je namieste jeden uprednostňovať a iný vylúčiť. V paragrafovom znení sa tento pojem vyskytovať nebude. 

Rozporové konanie uskutočnené dňa 22. marca 2013. MPSVR SR netrvá na pripomienke, rozpor odstránený. 
 	
MPSVR SR 	Všeobecná pripomienka  
Odporúčam zvážiť vhodnosť návrhu obligatórneho právneho zastúpenia 
vo všetkých konaniach na súdoch druhoinštančných a v konaniach prvoinštančných napr. podľa kritéria ratio valoris a ratio causae uvedenom v I. časti A Východiská návrhu Civilného sporového poriadku a Civilného mimosporového poriadku bod 7.3.1. Koncepčné východiská novej právnej úpravy sporového konania (str. 33). 
Odôvodnenie: 
Keďže právo na spravodlivý proces je neodňateľným právom účastníkov, ktoré musí garantovať súd svojím konaním a rozhodovaním, je v prípade povinného právneho zastúpenia potrebné zabezpečiť v rôznych situáciách aj poskytnutie bezplatného právneho zastúpenia. 
 	O 	ČA 	Predkladateľ LZ pri tvorbe konkrétneho paragrafového znenia veľmi citlivo zváži, ktoré konania skutočne vyžadujú obligatórne zastupovanie. 	
MPSVR SR 	K predkladacej správe 
Odporúčam v predkladacej správe doplniť vyjadrenie, že návrh legislatívneho zámeru rekodifikácie civilného práva procesného je vypracovaný aj z dôvodu zosúladenia s Legislatívnym zámerom rekodifikácie občianskeho zákonníka. 
Odôvodnenie: 
Vypracovanie zmien v civilnom práve procesnom by malo odrážať všetky zmeny, ktoré prinesie rekodifikácia hmotného práva. Procesná úprava musí viesť k ochrane všetkých subjektívnych práv, ktoré v budúcnosti vzniknú na základe nového rekodifikovaného občianskeho zákonníka. 
 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K predkladacej správe 
Odporúčam v predkladacej správe šiestom odseku na konci prvej vety pripojiť tieto slová: „čím sa vytvorí predpoklad pre zvýšenie dôvery verejnosti v justičný systém“. 
Odôvodnenie: 
Práve rekodifikáciou civilného práva procesného sa sleduje cieľ zabezpečiť rýchle, ale zároveň spravodlivé súdne konania a to prostredníctvom legislatívne upravených procesných inštitútov, ktorým by sa dali subjektom civilného procesu do rúk také nástroje, aby svojím zodpovedným prístupom k súdnemu konaniu dokázali čo najviac sa priblížiť k ideálu rýchlej a spravodlivej ochrany práv a právom chránených záujmov účastníkov konania, čím by mohlo dôjsť k vytvoreniu predpokladov pre posilnenie dôvery verejnosti v justíciu. 
 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K I. časti A. Východiská návrhu Civilného sporového poriadku a Civilného mimosporového poriadku 
Odporúčam v I. časti A. Východiská návrhu Civilného sporového poriadku a Civilného mimosporového poriadku bode 4. Právo EÚ vo vzťahu k civilnému sporovému poriadku a Civilnému mimosporovému poriadku (str. 21) uviesť aj „Chartu základných práv Európskej únie“, kde je v tejto súvislosti okrem iných ustanovení dôležitý aj čl. 47 Právo na účinný prostriedok nápravy a na spravodlivý proces. 
 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K I. časti A. Východiská návrhu Civilného sporového poriadku a Civilného mimosporového poriadku 
Odporúčam v I. časti A. Východiská návrhu Civilného sporového poriadku a Civilného mimosporového poriadku bode 4. Právo EÚ vo vzťahu k civilnému sporovému poriadku a Civilnému mimosporovému poriadku (str. 24) doplniť medzi medzinárodné zmluvy 
za „Dohovor o odstránení všetkých foriem diskriminácie žien (1979)“ aj „Opčný protokol k Dohovoru o odstránení všetkých foriem diskriminácie žien (1999)“, ktorý nadobudol pre Slovenskú republiku platnosť 17. februára 2001 publikovaný v Zbierke zákonov pod číslom 343/2001. 

 	O 	ČA 	Dohovor o odstránení všetkých foriem diskriminácie žien (1979) sa nachádza vo výpočte medziniárodných dohovorov v bode 5. uvedenej kapitoly, Opčný protokol k Dohovoru o odstránení všetkých foriem diskriminácie žien (1999) bude doplnený. 	
MPSVR SR 	K I. časti A. Východiská návrhu Civilného sporového poriadku a Civilného mimosporového poriadku 
Odporúčam v I. časti A. Východiská návrhu Civilného sporového poriadku a Civilného mimosporového poriadku a v doložke zlučiteľnosti doplniť relevantné antidiskriminačné únijné právo primárne a sekundárne a judikatúru Súdneho dvora Európskej únie: 
Podľa článku 8 Zmluvy o fungovaní Európskej únii sa Únia vo všetkých svojich politikách musí zameriavať na odstránenie nerovností a podporu rovnoprávnosti medzi mužmi a ženami. 
Právo EÚ konať v otázkach rodovej rovnosti vo veciach zamestnanosti a povolania vyplýva z článku 157 ods. 3 Zmluvy o fungovaní Európskej únii. 
Rozsudky Súdneho dvora: napr. C-450/93: Kalanke (Zb. 1995, s. I-3051), C-409/95: Marschall (Zb. 1997, s. I-6363), C-158/97: Badeck (Zb. 2000, s. I-1875), C-407/98: Abrahamsson (Zb. 2000, I-5539) atď. 
 	O 	N 	Nie je možné postihnúť všetky súvisiace pramene, výpočet je demonštratívny. 

Navyše, keďže rodová rovnosť nepatrí medzi zásady procesného práva, predkladateľ LZ nepovažuje za nevyhnutné uvádzať navrhnuté smernice do demonštratívneho výpočtu prameňov práva. 
 	
MPSVR SR 	K I. časti A. Východiská návrhu Civilného sporového poriadku a Civilného mimosporového poriadku 
Odporúčam v I. časti A. Východiská návrhu Civilného sporového poriadku a Civilného mimosporového poriadku bode 5. Medzinárodné zmluvy vo vzťahu k Civilnému sporovému poriadku a Civilnému mimosporovému poriadku v časti O ochrane základných ľudských práv a slobôd (str. 24) doplniť aj Európsku sociálnu chartu (revidovanú) z roku 1996. 
Odôvodnenie: 
Európska sociálna charta (revidovaná) nadobudla pre Slovenskú republiku platnosť v roku 2009 (273/2009 Z. z.). Európska sociálna charta (revidovaná) obsahuje katalóg hospodárskych a sociálnych práv a preto ju považujem za potrebné uviesť v tejto časti materiálu. Uvedené je podporené aj odvolaním sa autora materiálu na túto multilaterálnu medzinárodnú zmluvu na strane 116 vlastného materiálu. 
 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K I. časti A. Východiská návrhu Civilného sporového poriadku a Civilného mimosporového poriadku 
Odporúčam v I. časti A. Východiská návrhu Civilného sporového poriadku a Civilného mimosporového poriadku bode 5. Medzinárodné zmluvy vo vzťahu k Civilnému sporovému poriadku a Civilnému mimosporovému poriadku v časti O ochrane základných ľudských práv a slobôd (str. 24) doplniť nasledovné dohovory Medzinárodnej organizácie práce: 
1) Dohovor MOP o slobode združovania a ochrane práva organizovať sa č. 87; 
2) Dohovor MOP o použití zásad práva organizovať sa a kolektívne vyjednávať č. 98; 
3) Dohovor MOP o nútenej alebo povinnej práci č. 29; 
4) Dohovor MOP o zrušení nútenej práce č. 105; 
5) Dohovor MOP o minimálnom veku na prijatie do zamestnania č. 138; 
6) Dohovor MOP o zákaze a o okamžitých opatreniach na odstránenie najhorších foriem detskej práce č. 182; 
7) Dohovor MOP o rovnakom odmeňovaní mužov a žien za prácu rovnakej hodnoty č. 100; 
8) Dohovor MOP o diskriminácii, pokiaľ ide o zamestnanie a povolanie č. 111. 

Odôvodnenie: 
V roku 1998 prijala Generálna konferencia Medzinárodnej organizácie práce Deklaráciu o základných zásadách a právach v práci. Touto deklaráciou boli identifikované zásady týkajúce sa základných práv pri práci, ktoré sú obsiahnuté v prv uvedených dohovoroch. Rešpektovanie týchto zásad a práv vyplýva z Ústavy Medzinárodnej organizácie práce a z filadelfskej deklarácie, ktorá je pripojená k uvedenej ústave. Tieto práva a zásady boli ďalej rozvíjané v dohovoroch, ktorých doplnenie navrhujem. Slovenská republika ratifikovala všetky hore uvedené dohovory, a teda je zmluvnou stranou týchto dohovorov1. 

1: 489/1990 Zb. a 28. bod oznámenia MZV SR č. 110/1997 Z. z., 470/1990 Zb. a 33. bod oznámenia MZV SR č. 110/1997 Z. z., 506/1990 Zb. a 14. bod oznámenia MZV SR č. 110/1997 Z. z., 340/1998 Z. z., 341/1998 Z. z., 38/2001 Z. z., 465/1990 Zb. a 37. bod oznámenia MZV SR č. 110/1997 Z. z., 450/1990 Z. z. a 35. bod oznámenia MZV SR č. 110/1997 Z. z.) 
 	O 	N 	Zásadne nemá MSSR koncepčný problém s navrhovaným riešením, avšak nemožno dopĺňať úplne všetko, výpočet v legislatívnom zámere je demonštratívny. 
Dohovory sa týkajú skôr hmotného práva, podľa názoru predkladateľa LZ nie je nevyhnutné dopĺňať ich do demonštratívneho výpočtu. 
Rozporové konanie uskutočnené dňa 22. marca 2013, MPSVR SR netrvá na pripomienke, rozpor odstránený. 
 	
MPSVR SR 	K I. časti A. Východiská návrhu Civilného sporového poriadku a Civilného mimosporového poriadku 
Odporúčam v I. časti A. Východiská návrhu Civilného sporového poriadku a Civilného mimosporového poriadku bode 7.1 Ciele novej právnej úpravy sporového a mimosporového procesu (str. 29) na konci prvej vety pripojiť tieto slová: „a vytvoriť tak priestor 
pre kvalitnejšie súdne rozhodnutia“. 
Odôvodnenie: 
Ide o citáciu cieľa navrhovanej právnej úpravy nových právnych predpisov z predkladacej správy. 
 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K I. časti A. Východiská návrhu Civilného sporového poriadku a Civilného mimosporového poriadku a k II. časti A. Civilný sporový poriadok  
Odporúčam uviesť do súladu text v I. časti A. Východiská návrhu Civilného sporového poriadku a Civilného mimosporového poriadku bod 7. 3. 1. Koncepčné východiská novej právnej úpravy sporového konania (str. 33) týkajúceho sa obligatórneho právneho zastúpenia a textu v II. časti A. Civilný sporový poriadok, kde v navrhovanej prvej časti štvrtej hlave – účastníci konania a zastúpenie (str. 74, 75), by malo byť uvedené aj to, že sa navrhuje obligatórne právne zastúpenie nielen v kauzálne stanovených veciach, ale aj v konaniach 
na súdoch druhoinštančných. 
 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K I. časti B. Východiská návrhu Správneho súdneho poriadku 
Odporúčam v I. časti B. Východiská návrhu Správneho súdneho poriadku 7. bode Ciele, metodologické a koncepčné riešenia novej právnej úpravy Správneho súdneho poriadku 
(str. 64) slová „Zákon č. 96/2002 Z. z. o dohľade nad finančným trhom a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov“ nahradiť slovami „Zákon č. 747/2004 Z. z. o dohľade nad finančným trhom a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov“. 

Odôvodnenie: 
Z dôvodu zabezpečenia správnosti textu. 
 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K II. časti A. Civilný sporový poriadok a B. Civilný mimosporový poriadok 
Odporúčam v II. časti A. Civilný sporový poriadok a B. Civilný mimosporový poriadok 
v Preambule doplniť medzi základné zásady (str. 71,87) zásadu rodovej rovnosti. 
Odôvodnenie: 
V základnom vymedzení novej právnej úpravy je nevyhnutné okrem zásady zákazu diskriminácie doplniť aj zásadu rodovej rovnosti na ktorej bude budovaný civilný proces. Nová procesná právna úprava tak bude rešpektovať aj nové zásady vyplývajúce z únijného práva a každá právna norma nového procesného kódexu sa bude interpretovať v súlade s touto zásadou. 
Rovnosť medzi ženami a mužmi je jednou zo základných hodnôt Európskej únie a jedným 
z jej hlavných cieľov (článok 2 a článok 3 ods. 3 Zmluvy o Európskej únii). V súlade 
s článkom 8 Zmluvy o fungovaní Európskej únii sa Európska únia vo všetkých činnostiach zameriava na odstránenie nerovností a podporu rovnosti medzi ženami a mužmi. 

 	O 	N 	Rodová rovnosť nepatrí medzi procesné pravidlá. 
Rozporové konanie uskutočnené dňa 22. marca 2013. MPSVR SR netrvá na pripomienke, rozpor odstránený. 
 	
MPSVR SR 	K II. časti A. Civilný sporový poriadok 
Odporúčam v II. časti A. Civilný sporový poriadok Preambula - Základné zásady (str. 71) medzi základné zásady, na ktorých bude vybudovaný nový civilný proces, explicitne uviesť „zásadu zákonnosti“, ktorá by mala byť ústrednou zásadou, a to aj vo väzbe na čl. 1 ods. 1 
a čl. 144 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky. 
Táto pripomienka sa primerane vzťahuje aj na II. časť B. Civilný mimosporový poriadok - Preambula – Základné zásady ( str. 87). 
 	O 	N 	Je súčasťou práva na spravodlivý proces uvedený v úvodnej vete Preambuly Civilného sporového poriadku. 
Rozporové konanie uskutočnené dňa 22. marca 2013. MPSVR SR netrvá na zásadnej pripomienke, rozpor odstránený. 
 	
MPSVR SR 	K II. časti A. Civilný sporový poriadok 
Odporúčam v II. časti A. Civilný sporový poriadok v navrhovanej prvej časti štvrtej hlave - účastníci konania a zastúpenie - prvom odseku (str. 75), v ktorom sa navrhuje obligatórne právne zastúpenie, ktoré sa bude vyžadovať aj vo veci ochrany osobnosti, pristúpiť 
k limitovaniu výšky (resp. spôsobu určenia) finančných náhrad (najmä nemajetkovej ujmy 
v peniazoch) vo veciach ochrany osobnosti, nakoľko od výšky uplatňovaného nároku sa odvíja výška súdnych poplatkov, ako aj odmeny advokátov žalobcu i žalovaného. 
Odôvodnenie: 
V konaniach vo veciach ochrany osobnosti a úhrady nemajetkovej ujmy majú súdy nejednotný prístup, o čom svedčia aj protichodné súdne rozhodnutia a nepredvídateľné kritéria na určenie výšky nemajetkovej ujmy. Súdy pri určovaní konkrétnej výšky náhrady 
za spôsobenú ujmu, by mali zohľadňovať primeranosť k iným finančným kompenzáciám - napr. výške náhrady priznávanej za bolesť a za sťaženie spoločenského uplatnenia priznávaných podľa osobitného predpisu. Priznávanie premrštených súm by mohlo viesť 
k bezdôvodnému obohacovaniu sa a dokonca by mohlo bagatelizovať niektoré ujmy na iných základných právach (rozsudok NS SR, Sp. zn. 4 Cdo 171/2005 zo dňa 27.04.2006). 
 	O 	N 	Netýka sa procesu, musí byť upravené v hmotnoprávnom predpise. 

Čo sa týka súdnych poplatkov – zákon o súdnych poplatkoch nie je v gescii MSSR, ale MFSR. 
 	
MPSVR SR 	K II. časti A. Civilný sporový poriadok  
Odporúčam v II. časti A. Civilný sporový poriadok (str. 71) nahradiť slová „pracovnoprávne spory“ slovami „pracovnoprávne a obdobné pracovné spory“ a v navrhovanej tretej časti druhej hlave – spory s ochranou slabšej strany (str. 80) nahradiť slová „pracovnoprávnych“ slovami „pracovnoprávnych a obdobných pracovných veciach“ . 
Odôvodnenie: Z dôvodu zabezpečenia terminologickej jednotnosti a správnosti textu. 
 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K II. časti A. Civilný sporový poriadok 
Odporúčam v II. časti A. Civilný sporový poriadok v navrhovanej štvrtej časti druhej hlave - dovolanie (str. 84) prvej vete ustanoviť ako účel dovolania odstránenie nezákonnosti, ktorej sa dopustil súd v konaní. 
Odôvodnenie: 
Uvedené navrhujem v súvislosti so zánikom inštitútu mimoriadneho dovolania. Zavedením dovolania z dôvodu odstránenia nezákonnosti by bola riešená aj situácia, keď rozhodnutie súdu prvého stupňa nadobudne právoplatnosť, nikto ho nenapadne odvolaním a ide 
o rozhodnutie protizákonné. 
 	O 	N 	Predkladateľ má zato, že niet pochýb o účele dovolania - odstránenie nezákonnosti, z daného dôvodu nevyvstáva potreba výslovného zaktvenia v texte legislatívneho zámeru. 	
MPSVR SR 	K II. časti B. Civilný mimosporový poriadok  
Odporúčam v II. časti B Civilný mimosporový poriadok v navrhovanej prvej časti druhej hlave 1. diel – dočasné, zabezpečovacie a iné opatrenia súdu (str. 89) a druhej časti prvej hlave – konania vo veciach rodinnoprávnych (str. 91) bližšie špecifikovať, čo sa myslí úpravou inštitútu zabezpečovacieho opatrenia vo veciach domáceho násilia a personálnou exekúciou vo veciach domáceho násilia. 
Odôvodnenie: 
Predpokladám, že sa neuvažuje s riešením problematiky násilia páchaného na ženách a domáceho násilia v mimosporovom konaní v rámci navrhovaných konaní vo veciach rodinnoprávnych, vzhľadom na špecifiká problematiky. 
 	O 	N 	Upraví sa paragrafovom znení – legislatívny zámer má byť totiž aj podľa odbornej literatúry všeobecného charakteru, nemal by byť literárnym prerozprávaním jeho budúceho paragrafového znenia. 	
MPSVR SR 	K II. časti C. Správny súdny poriadok 
Odporúčam v II. časti C. Správny súdny poriadok v navrhovanej prvej časti druhej hlave 
2. diel – príslušnosť súdov s správnom súdnictve (str. 99) za slová „sociálneho poistenia“ vložiť slová „a starobného dôchodkového sporenia v rozsahu upravenom zákonom č. 461/2003 Z. z. o sociálnom poistení v znení neskorších predpisov (ďalej len „konanie vo veciach sociálneho poistenia“).“. 
Odôvodnenie: 
Je potrebné, aby sa pod konaním vo veciach starobného dôchodkového sporenia (tzv. druhý pilier) pri ďalšom legislatívnom postupe rozumelo iba konanie vo veciach starobného dôchodkového sporenia podľa zákona č. 461/2003 Z. z. o sociálnom poistení v znení neskorších predpisov. 
 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K II. časti C. Správny súdny poriadok  
Odporúčam v II. časti C. Správny súdny poriadok v navrhovanej prvej časti tretej hlave 1. diel: krajský súd (str. 100) v poslednom odseku explicitne uviesť, že aj vo veciach sociálnej pomoci a v oblasti sociálnych služieb koná a rozhoduje samosudca krajského súdu špecializovaný na správne súdnictvo. 
Odôvodnenie: 
Účel týchto konaní odôvodňuje požiadavku konania a rozhodovania veci samosudcom rovnako ako v uvedených veciach sociálneho poistenia a pod. 
 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K II. časti C. Správny súdny poriadok 
Odporúčam v II. časti C. Správny súdny poriadok v navrhovanej druhej časti štvrtej hlave – dokazovanie (str. 107) uviesť dôležitú zásadu, ktorá je v súčasnosti uvedená v § 250i Občianskeho súdneho poriadku: „Pre súd je rozhodujúci skutkový stav, ktorý bol v čase vydania napadnutého rozhodnutia.“. 
Odôvodnenie: 
Napriek tomu, že súd nie je viazaný skutkovým stavom zisteným správnym orgánom a preto môže vykonať aj dôkazy nevyhnutné na preskúmanie napadnutého rozhodnutia, musí pritom však rešpektovať zásadu uvedenú v ustanovení § 250i Občianskeho súdneho poriadku. Aj keď táto zásada je uvedená v navrhovanej tretej časti – Osobitné ustanovenia o konaní – prvej hlave časti Preskúmanie napadnutého rozhodnutia (str. 110), považujem za vhodné uviesť ju aj v časti týkajúcej sa dokazovania. 
 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K II. časti C. Správny súdny poriadok 
Odporúčam v II. časti C. Správny súdny poriadok v navrhovanej tretej časti tretej hlave - konanie vo veciach sociálnych v piatom odseku (str. 116) slová „opatrovateľskej služby“ nahradiť slovami „sociálnych služieb“. 
Odôvodnenie: 
Vzhľadom na rozsah konaní vo veciach sociálnych služieb upravený zákonom č. 448/2008 
Z. z. o sociálnych službách a o zmene a doplnení zákona č. 455/1991 Zb. o živnostenskom podnikaní (živnostenský zákon) v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov, ktoré podliehajú prieskumu v rámci správneho súdnictva. 
 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K doložke zlučiteľnosti 3. bod 
Odporúčam v doložke zlučiteľnosti 3. bode v časti „sekundárnom (prijatom po nadobudnutí platnosti Lisabonskej zmluvy, ktorou sa mení a dopĺňa Zmluva o Európskej únii – po 30. novembri 2009)“ doplniť nasledujúce právne akty: 
1) Smernica rady 2000/43/ES z 29. júna 2000 o uskutočňovaní zásady rovnakého zaobchádzania s osobami bez ohľadu na rasový alebo etnický pôvod; 
2) Smernica rady 2000/78/ES z 27. novembra 2000, ktorá ustanovuje všeobecný rámec 
pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní; 
3) Smernica Rady 2004/113/ES z 13. decembra 2004 o vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania medzi mužmi a ženami v prístupe k tovaru a službám a k ich poskytovaniu; 
4) Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/54/ES z 5. júla 2006 o vykonávaní zásady rovnosti príležitostí a rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami vo veciach zamestnanosti a povolania (prepracované znenie). 
5) Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2010/41/EÚ zo 7. júla 2010 o uplatňovaní zásady rovnakého zaobchádzania so ženami a mužmi vykonávajúcimi činnosť ako samostatne zárobkovo činné osoby a o zrušení smernice Rady 86/613/EHS. 
Odôvodnenie: 
Vzhľadom na text na str. 80 a 81 vlastného materiálu požadujem uviesť v doložke zlučiteľnosti prv uvedené právne akty, ktoré obsahujú ustanovenia o procesnej ochrane 
pred diskrimináciou, vrátane zakotvenia zásady obráteného dôkazného bremena. 
 	O 	N 	Keďže rodová rovnosť nepatrí medzi zásady procesného práva, predkladateľ LZ nepovažuje za nevyhnutné uvádzať navrhnuté smernice do demonštratívneho výpočtu prameňov práva. 
Rozporové konanie sa uskutočnilo dňa 22. marca 2013. MPSVR SR netrvá na tejto pripomienke, rozpor odstránený. 	
MŠVVaŠ SR 	Všeobecná pripomienka 
Dovoľujeme si Ministerstvu spravodlivosti SR navrhnúť, aby zvážilo skutočnú potrebu zavedenia názvov "Civilný sporový poriadok" a "Civilný mimosporový poriadok". 
Namiesto názvu "Civilný sporový poriadok" navrhujeme názov "Občiansky sporový poriadok" a namiesto názvu "Civilný mimosporový poriadok" navrhujeme názov " Občiansky nesporový poriadok". 
Odôvodnenie: 
1. prídavné meno "civilný" sa v súčasnosti používa v právnej úprave oblasti obrany a krízového manažmentu (napr. civilná ochrana obyvateľstva); 
2. zároveň v bežnom jazyku je slovo "civilný" verejnosťou stále vnímané ako priamy opak slova "vojenský". Sme toho názoru, že predkladané názvy sťažia bežnú komunikáciu (porozumenie); 
3. slovo "občiansky" je beztak len prekladom francúzskeho "slova "civile", ktoré sa používa v názve druhého najstaršieho občianskeho zákonníka, (čo rovnako platí aj pre nemecký ekvivalent v rakúskom ABGB a v nemeckom BGB). Slovenská a československá právna tradícia nevytvorila nový pojem "občiansky" ale v zhode s jazykovou kultúrou a právno-historickým významom pojmov "občan" a "občiansky" použila slovenský ekvivalent slova s tým istým významom; 
4. slovo "mimosporový" je skôr vhodné do bežnej komunikácie, pretože ten, kto ho používa, nemusí mať na zreteli právne spory. V odbornej literatúre sa stretávame viac s pojmom "nesporový". Keďže nepredpokladáme, že by sa podstata "nesporových konaní" mala novou právnou úpravou od základou zmeniť, prvítali by sme použitie pojmu, ktorý je viac vžitý. 	O 	N 	Názov „Civilný sporový poriadok“ bol konzultovaný s Jazykovedným ústavom Ľudovíta Štúra SAV, podľa ktorého: „Termíny civilné súdne konanie, civilný procesný poriadok (resp. Civilný procesný poriadok ako jedinečný názov) sú z jazykovej stránky v poriadku.“ 	
PMÚ SR 	Tretia časť – prvá hlava  
V prvej hlave tretej časti s názvom „Konanie o správnej žalobe“ je legislatívnym zámerom upravená skutočnosť viazanosti orgánu verejnej správy názorom súdu, v prípade zrušujúceho rozsudku. Ďalej je upravená povinnosť orgánu verejnej správy vo veciach, ktoré majú zásadný význam, v prípade podstatnej vady konania alebo v prípade odchylného rozhodovania na súde nižšieho stupňa, doručiť súdu nové rozhodnutie vo veci, aby bolo zabezpečené rešpektovanie právne záväzného názoru súdu. 
Nie je presne zadefinovaný pojem „vec zásadného významu“, čo môže viesť k nesprávnej interpretácii a výkladu pojmu, a následne spôsobiť problémy v aplikačnej praxi. Odporúčame preto definovať pojem „vec/veci zásadného významu,“ aby sa predišlo zbytočným nejasnostiam, a aby bolo stanovené, za akých okolností je orgán verejnej správy povinný predkladať nové rozhodnutie vo veci súdu. 
Z legislatívneho zámeru taktiež nie je zrejmé, akým spôsobom bude súd postupovať v prípade, ak zruší rozhodnutie správneho orgánu. Odporúčame preto zakotviť do zákona ustanovenia, za akých okolností je súd oprávnení rozhodnúť vo veci samej, a kedy naopak vráti vec správnemu orgánu na opätovné rozhodnutie vo veci. 
 	O 	N 	Nemožno akceptovať. Vec zásadného právneho významu je neurčitý právny pojem, obsah ktorého určuje judikatúra. 	
PMÚ SR 	Štvrtá časť – druhá hlava 
V druhej hlave štvrtej časti legislatívneho zámeru je ako mimoriadny opravný prostriedok definovaná kasačná sťažnosť, ako úplne nový inštitút právneho poriadku. Berieme na vedomie skutočnosť, že kasačná sťažnosť je inšpirovaná českým modelom, taktiež s podmienkami prípustnosti, za akých možno tento inštitút aplikovať. 
Rozumieme, že cieľom zachytiť právne dôvody prípustnosti kasačnej sťažnosti je zrejme snaha nepredlžovať neúmerne súdne konanie vo veci prieskumu rozhodnutia správneho orgánu. Vzhľadom na skúsenosti úradu z minulosti však považujeme za nevyhnutné ponechať možnosť podať kasačnú sťažnosť tak pre žalobcu, ako aj pre žalovaného. Dôvody kasačnej sťažnosti odporúčame prevziať minimálne v podobe českého modelu. 
Zároveň odporúčame ponechať opravný prostriedok voči výroku rozhodnutia súdu o trovách konania, keďže právna úprava bez možnosti podania opravného prostriedku môže neprimeraným spôsobom obmedziť možnosť ochrany pred rozhodnutím súdu ukladajúcim povinnosť nahradiť trovy konania správnemu orgánu v prospech účastníka konania. Z vlastnej skúsenosti s rozhodovacou praxou súdov môžeme potvrdiť, že v niektorých prípadoch preskúmavania právoplatného rozhodnutia súdom, bolo výrokom o trovách konania rozhodnuté v rozpore napríklad s praxou a judikatúrou Najvyššieho súdu SR alebo napríklad bolo v merite veci rozhodnuté v prospech úradu (bolo potvrdené zneužitie dominantného postavenia podnikateľom, pokuta uložená úradom bola síce znížená), napriek tomu vo výroku o trovách konania bola úradu uložená povinnosť nahradiť účastníkovi trovy konania. Absencia úpravy takéhoto inštitútu by nielenže znamenala nemožnosť úradu brániť sa proti takýmto rozhodnutiam v jeho neprospech, ale prejavilo by sa to aj v nepriaznivom dopade na štátny rozpočet SR. 
Inštitút kasačnej sťažnosti, ako opravného prostriedku nemá odkladný účinok, okrem prípadu, keď jej takýto účinok prizná Najvyšší súd SR. Absencia odkladného účinku súvisí so skutočnosťou, že ani samotná správna žaloba podľa legislatívneho zámeru nemá odkladný účinok, len za podmienok, ak sa súd rozhodne priznať takejto žalobe odkladný účinok. 
Odporúčame zakotviť do zákona podmienky, na základe ktorých súd odkladný účinok prizná, resp. upraviť na aké skutočnosti súd prihliadne. 
 	O 	ČA 	Úprava kasačnej sťažnosti bude nielen blízka českému modelu ale aj ostatným podobným inštitútom v rámci krajín EÚ. Proti trovám konania sa uvažuje o jednoduchom prostriedku právnej ochrany ktorým bude „sťažnosť“. Vo vzťahu k vymedzeniu podmienok priznania odkladného účinku je nutné uviesť, že tieto taxatívne vymedziť nie je na mieste a treba vychádzať z ustálenej judikatúry. 	
PMÚ SR 	 
Záverom by sme vo vzťahu k legislatívnemu zámeru rekodifikácie civilného práva procesného ako celku odporúčali prihliadnuť na inštitút žaloby na náhradu škody vo veciach porušenia pravidiel hospodárskej súťaže Európskeho spoločenstva (takzvané antitrustové pravidlá). 
Každému občanovi alebo podniku, ktorý utrpel ujmu v dôsledku porušenia antitrustových pravidiel Európskeho spoločenstva (čl. 101 a 102 zmluvy a fungovaní Európskej únie), musí byť umožnené vymáhať náhradu škody od strany, ktorá škodu spôsobila. Táto žaloba na náhradu škody vo veciach ochrany hospodárskej a súťaže so zameraním na ochranu účastníka, ktorému bola škoda spôsobená, je súčasťou Bielej knihy Európskej komisie o žalobách na náhradu škody za porušenie antitrustových pravidiel ES z roku 2008(1) . 

Legislatívny návrh pre oblasť vymáhania náhrady škody sa očakáva na úrovni EÚ v dohľadnej dobe, nakoľko bol súčasťou legislatívneho plánu EK. 

Z inštitútov v Bielej knihe odporúčame zakomponovať najmä systém kolektívnych žalôb, ktorý by umožnil osobám dotknutým protisúťažným správaním efektívnejšie vymáhanie ich práv a zároveň bol prínosným aj v spotrebiteľských sporoch. 

(1)http://eurlex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2008:0165:FINsk:PDF 	O 	ČA 	Zváži sa upravenie tohto inštitútu v súlade s legislatívou EÚ, otázku však podľa názoru predkladateľa nie je potrebné riešiť v texte legislatívneho zámeru. 	
ŠÚ SR 	K I. ČASTI Východiská návrhu právnej úpravy civilného procesu 
Odporúčame v kapitole B. Východiská návrhu Správneho súdneho poriadku, v bode 4 Právo EÚ vo vzťahu k Správnemu súdnemu poriadku, na konci doplniť nasledovný text 
• „Nariadenie EP a Rady (ES) č. 223/2009 z 11. marca 2009 o európskej štatistike a o zrušení nariadenia (ES, Euratom) č. 1101/2008 o prenose dôverných štatistických údajov Štatistickému úradu Európskych spoločenstiev, nariadenia Rady (ES) č. 322/97 o štatistike Spoločenstva a rozhodnutia Rady 89/382/EHS, Euratom o založení Výboru pre štatistické programy Európskych spoločenstiev.“. 
Odôvodnenie: 
Ide legislatívne doplnenie patriace medzi ostatné uvádzané sekundárne pramene únijného práva vo vzťahu k Správnemu súdnemu poriadku, o chýbajúce základné štatistické nariadenie EÚ. 
 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	K I. ČASTI Východiská návrhu právnej úpravy civilného procesu 
Odporúčame v kapitole B. Východiská návrhu Správneho súdneho poriadku, v bode 6 Vzťah Správneho súdneho poriadku k iným právnym predpisom na konci doplniť text 
• „Zákon č. 540/2001 Z. z. o štátnej štatistike v znení neskorších predpisov.“. 
Odôvodnenie: 
Táto požiadavka sa rovnako ako už tu uvedené zákony týka aj zákona o štátnej štatistike, ktorý taktiež obsahuje osobitné procesno-právne stanovenia. 

 	O 	A 	 	
ÚJD SR 	k vlastnému materiálu v I. Časti Východiská návrhu právnej úpravy civilného procesu bod B. Východiská návrhu Správneho súdneho poriadku 
doplniť: 

A. v čísle 4. Právo EÚ vo vzťahu k Správnemu súdnemu poriadku: 
1. Smernica Rady 2011/70/EURATOM z 19. júla 2011, ktorou sa zriaďuje rámec Spoločenstva pre zodpovedné a bezpečné nakladanie s vyhoretým palivom a rádioaktívnym odpadom 
2. Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/21/ES z 15. marca 2006 o nakladaní s odpadom s ťažobného priemyslu, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 2004/35/ES 
3. Smernica Rady 2009/71/EURATOM z 25. júna 2009, ktorou sa zriaďuje rámec Spoločenstva pre jadrovú bezpečnosť jadrových zariadení; v súčasnosti sa pripravuje jej revízia s dátumom účinnosti v priebehu roku 2014 
4. Smernica Rady 2006/117/EURATOM z 20. novembra 2006 o dozore a kontrole pri preprave rádioaktívneho odpadu a vyhoretého jadrového paliva 
5. Rozhodnutie Komisie z 5. marca 2008, ktorým sa ustanovuje štandardný dokument o dozore a kontrole pri preprave rádioaktívneho odpadu a vyhoretého jadrového paliva, ako uvádza smernica Rady 2006/117/EURATOM 
6. Smernica 62/302/ES z 5. marca 1962 o voľnom prístupe ku kvalifikovaným povolaniam v oblasti jadrovej energie 
7. Smernica Rady 89/618/EURATOM z 27. novembra 1989 o informovaní verejnosti o opatreniach na ochranu zdravia, ktoré sa majú uplatniť, a o krokoch, ktoré sa majú vykonať v prípade rádiologickej havarijnej situácie 

B. v čísle 5. Medzinárodné zmluvy vo vzťahu k Správnemu súdnemu poriadku: 
1. Medzinárodný dohovor o potláčaní činov jadrového terorizmu – oznámenie MZV SR č. 308/2007 Z. z. 
2. konsolidované znenie Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu 2012/C327/01 
3. Dohovor o fyzickej ochrane jadrových materiálov - oznámenie MZV SR č. 329/2001 Z. z. 
4. Spoločný protokol k aplikácii Viedenského dohovoru a Parížskeho dohovoru – oznámenie MZV SR č. 71/1996 Z. z. 
5. Spoločný dohovor o bezpečnosti nakladania s vyhoretým palivom a o bezpečnosti nakladania s rádioaktívnym odpadom – oznámenie MZV SR č. 125/2002 Z. z. 

C. v čísle 6. Vzťah Správneho súdneho poriadku k iným právnym predpisom 
1. zákon č. 541/2004 Z. z. o mierovom využívaní jadrovej energie (atómový zákon) a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov 
2. zákon č. 50/1976 Zb. o územnom plánovaní a stavebnom poriadku (stavebný zákon) v platnom znení 
3. zákon č. 10/1996 Z. z. o kontrole v štátnej správe v znení neskorších predpisov 
4. zákon č. 24/2006 Z. z. o posudzovaní vplyvov na životné prostredie a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov 
Odporúčané medzinárodné dohovory a sekundárne pramene práva Európskej únie patria medzi ostané uvádzané pramene práva vo vzťahu k navrhovanému Správnemu súdnemu poriadku. Rovnako i právne predpisy uvedené v bode C. tohto listu obsahuje osobitné procesnoprávne ustanovenia. 
 	O 	A 	 	
ÚJD SR 	K vlastnému materiálu v II. Časti Štruktúra návrhu právnej úpravy civilného procesu bod B. Správny súdny poriadok Druhá časť Konanie v správnom súdnictve všeobecne Prvá hlava – všeobecné ustanovenia  
2. ÚJD SR žiada, aby v 9. dieli: predvolanie, predvedenie, poriadková pokuta, nahliadanie do spisu bola v texte týkajúceho sa „Nahliadanie do spisu“ 
A. nahradená možnosť upravenia osobitného režimu nahliadania do spisov aj pre veci podľa zákona o slobodnom prístupe k informáciám tak, aby súdne konanie nebolo zneužívané na získavanie informácií, ktoré neboli poskytnuté zo strany orgánu verejnej správy, a ktoré sú predmetom konania povinnosťou, V tejto súvislosti upozorňujeme na ustanovenie § 11 ods. 1 písm. i) zákona č. 211/2000 Z. z. o slobodnom prístupe k informáciám a o zmene a doplnení niektorých zákonov (zákon o slobode informácií), podľa ktorého „Povinná osoba obmedzí sprístupnenie informácie alebo informáciu nesprístupní, ak ide o dokumentáciu, ktorá obsahuje informácie, ktorých zverejnenie by sa mohlo použiť na plánovanie a vykonanie činností s cieľom spôsobiť narušenie alebo zničenie jadrového zariadenia alebo objektov osobitnej dôležitosti a ďalších dôležitých objektov podľa osobitných predpisov. 24c). V poznámke č. 24c) odkazuje napríklad § 27 zákona č. 319/2002 Z. z. o obrane Slovenskej republiky v znení zákona č. 330/2003 Z. z., § 3 ods. 14 a prílohy č. 1 a 2 zákona č. 541/2004 Z. z. o mierovom využívaní jadrovej energie (atómový zákon) a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov. 
V § 3 ods. 14, 15 atómového zákona sa definuje dokumentácia obsahujúca citlivé informácie: 
(14) Za dokumentáciu obsahujúcu citlivé informácie sa považuje dokumentácia, ktorej zverejnenie by sa mohlo použiť na naplánovanie a vykonanie činností s cieľom spôsobiť narušenie alebo zničenie jadrového zariadenia a tým nepriaznivo ovplyvniť bezpečnosť verejnosti 3b) a spôsobiť ekologickú alebo ekonomickú škodu. Táto dokumentácia sa nezverejňuje podľa osobitného predpisu. 3c) 
(15) Dokumentáciou obsahujúcou citlivé informácie sa rozumie dokumentácia uvedená v prílohe č. 1 bode A písm. c), bode B písm. a), b), i), m), bode C písm. a), d), i), j), s), w) a prílohe č. 2 bode A písm. b), bode B písm. b). 
 	O 	ČA 	Predkladateľ plne chápe obavy pripomienkujúceho subjektu a do určitej miery sa stotožňuje s možnými praktickými nedostatkami súčastnej právnej úpravy. Treba poznamenať, že nejde len o informácie podľa § 11 ods. 1 písm. i) zákona č. 211/2000 Z. z., ktoré sa majú chrániť pred sprístupnením nahliadnutím do spisu. Je potrebné, aby nový procesný kódex a Spravovací a kancelársky poriadok mali podrobnejšiu úpravu zabezpečenia nesprístupnenia aj iných informácií, ktoré sa podľa infozákona nesprístupňujú (obchodné tajomstvo, osobné údaje, utajované skutočnosti, bankové tajomstvo a pod.). 

V tejto súvislosti bude potrebné revidovať inštitúty uvedené dnes v ust. § 44, 116 ods. 3 a 4, 124, 158 ods. 4, 250j ods. 6 a inštitúty upravené napr. v ustanovení § 169 ods. 3 vyhlášky č. 543/2005 Z. z. Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky o Spravovacom a kancelárskom poriadku pre okresne súdy, krajské súdy, Špeciálny súd a vojenské súdy. 

Pri revidovaní je však potrebné mať na zreteli Ústavou SR garantované právo na informácie. 

Tieto aspekty si predkladateľ LZ uvedomuje, avšak s ohľadom na potrebu istej miery všeobecnosti LZ nepovažuje za nevyhnutné riešiť predmetný problém v texte legislatívneho zámeru. 
 	
ÚJD SR 	K vlastnému materiálu v II. Časti Štruktúra návrhu právnej úpravy civilného procesu bod B. Správny súdny poriadok Druhá časť Konanie v správnom súdnictve všeobecne Prvá hlava – všeobecné ustanovenia  
ÚJD SR žiada, aby v 9. dieli: predvolanie, predvedenie, poriadková pokuta, nahliadanie do spisu bolo v texte týkajúce sa „Nahliadanie do spisu“ 
B. obmedzené nahliadanie do spisov uvedene v texte vlastného materiálu v znení pripomienok uvedených vyššie v bode A., ktoré musí byť zabezpečené nielen pre súdny spis, ale i spis orgánu verejnej správy, a to hlavne pre konanie podľa zákona č. 211/2000 Z. z. v znení neskorších predpisov, 
Rovnako ÚJD SR upozorňuje na skutočnosť, že podľa § 8 ods. 4 atómového zákona „Účastníkom konania o vydanie povolenia, ktorému predchádzalo konanie o posudzovaní vplyvov na životné prostredie podľa osobitného predpisu, je aj fyzická osoba alebo právnická osoba, ktorej toto postavenie vyplýva z osobitného predpisu. Úrad odmietne týmto účastníkom sprístupniť informácie podľa osobitného predpisu, ak by ich sprístupnenie mohlo nepriaznivo ovplyvniť bezpečnosť verejnosti. 
 	O 	ČA 	Pozri odpoveď k pripomienke č. 2 	
ÚJD SR 	K vlastnému materiálu v II. Časti Štruktúra návrhu právnej úpravy civilného procesu bod B. Správny súdny poriadok Druhá časť Konanie v správnom súdnictve všeobecne Prvá hlava – všeobecné ustanovenia  
ÚJD SR žiada, aby v 9. dieli: predvolanie, predvedenie, poriadková pokuta, nahliadanie do spisu bola v texte týkajúceho sa „Nahliadanie do spisu“ 
C. do evidencie tajných príloh mimo súdneho spisu boli doplnené dokumenty obsahujúce citlivé informácie (k uvedenému viď bod A. ). 
ÚJD SR víta možnosť, že účastník súdneho konania – navrhovateľ a zúčastnená osoba nebude mať prístup k dokumentu, ktorého neposkytnutie zo strany orgánu štátnej správy je predmetom konania podľa zákona č. 211/2000 Z. z. v znení neskorších predpisov. V súvislosti s poskytnutím celého spisu orgánu verejnej správy spolu i s dokumentáciou obsahujúcou citlivé informácie súdu upozorňujeme predkladateľa materiálu, že v prípade poskytnutia tejto dokumentácie je nevyhnutné vykonať všetky technické, bezpečnostné, priestorové a personálne opatrenia súvisiace s nakladaním s uvedenou dokumentáciou, aby bola v maximálnej možnej miere eliminovaná možnosť úniku tejto dokumentácie alebo informácií z nej, nakoľko snaha orgánu štátnej správy, t. j. konkrétne Úradu jadrového dozoru Slovenskej republiky, v súvislosti s výkonom štátneho dozoru nad jadrovou bezpečnosťou jadrových zariadení v zmysle § 4 ods. 1 písm. a) atómového zákona a zákazu využívania jadrovej energie na iné ako mierové účely podľa § 3 ods. 2 atómového zákona by bola už len iluzórnou požiadavkou. V prípade dokumentácie, ktorá obsahuje citlivé údaje, ide o niekoľkodesaťticícové dokumenty vo formáte A4 a aj v iných formátoch, obsahujúce okrem textovej i obrazovú a výkresovú časť. 
V tejto súvislosti ÚJD SR navrhuje, aby v prípade takejto dokumentácie súd nepožadoval predloženie takejto dokumentácie a pribral súdneho znalca, ktorý by overil dôvod jej nesprístupnenia, ktorý je predmetom súdneho konania, oboznámením sa s ňou na príslušnom úrade štátnej správy a súd by na základe jeho znaleckého posudku ďalej konal. 
Zároveň je potrebné uviesť, že moderačné právo zmeniť výšku sankcie alebo upustiť od uloženia sankcie na základe zopakovaného alebo doplneného dokazovania vo veci, v ktorých orgán štátnej správy rozhodol o sankcii, nemožno považovať za súladné s textom uvedeným v Preambule - „zásada materiálnej pravdy“ , ktorý uvádza: „Naproti tomu, vychádzajúc z rozhodovacej praxe SD EÚ (napr. vo veciach hospodárskej súťaže, pri uvádzaní chemikálií na trh, pri posudzovaní vplyvov na životné prostredie) v prípadoch, v ktorých správny orgán založil svoje rozhodnutie na komplexnom ekonomickom alebo technickom posúdení, súd ho nemôže nahrádzať, a svoj prieskum rozhodnutia obmedzí na to, či nedošlo k zjavnému nesprávnemu posúdeniu faktov, zneužitiu právomoci a pod., nakoľko súd nemá odborné kapacity na to, aby odborné tvrdenia v týchto oblastiach samostatne posúdil;“ 
 	O 	ČA 	Pozri odpoveď k pripomienke č. 2. 
 	
ÚJD SR 	vlastný materiál 
3. ÚJD SR ďalej informuje o dokumente „Návrh rozhodnutia Rady, ktorým sa členské štáty, ktoré sú zmluvnými stranami Viedenského dohovoru o občianskoprávnej zodpovednosti za škody spôsobené jadrovou udalosťou, oprávňujú ratifikovať protokol, ktorým sa tento dohovor mení a dopĺňa, alebo k nemu pristúpiť v záujme Európskej únie“, ktorý predložila v septembri 2012 Európska komisia na rokovanie do pracovnej skupiny Rady pre atómové otázky (ATO) a do Pracovnej skupiny Rady pre civilné právo (JUSTCIV). Podľa protokolu (Článok XI odsek 4 Viedenského dohovoru z roku 1963 „Zmluvná strana, ktorej súdy majú právomoc, zabezpečí, aby mal pri každej jadrovej udalosti právomoc len jeden z jej súdov.“ 
Je predpoklad, že vyššie uvedený dokument bude schválený v predloženej podobe. Z uvedeného dôvodu dávame túto skutočnosť do pozornosti už v predstihu s odporúčaním zapracovania požiadavky jedného súdu do zámeru rekodifikácie civilného práva procesného. 
 	O 	ČA 	Do textu legislatívneho zámeru sa explicitne doplní kauzálna príslušnosť vo veciach jadrových udalostí, avšak požiadavka jedného súdu bude zohľadnená až v paragrafovom znení, za predpokladu, že „Návrh rozhodnutia Rady, ktorým sa členské štáty, ktoré sú zmluvnými stranami Viedenského dohovoru o občianskoprávnej zodpovednosti za škody spôsobené jadrovou udalosťou, oprávňujú ratifikovať protokol, ktorým sa tento dohovor mení a dopĺňa, alebo k nemu pristúpiť v záujme Európskej únie“ nadobudne účinnosť. 	
ÚJD SR 	k vlastnému materiálu v II. Časti Štruktúra návrhu právnej úpravy civilného procesu bod A. Civilný sporový poriadok Druhá časť Činnosť súdu prvého stupňa Siedma hlava – súdne rozhodnutia  
4. Veta „Kritickej reflexii budú podrobené otázky právoplatnosti a vykonateľnosti súdnych rozhodnutí, osobitne ich subjektívnych a objektívnych účinkov.“ uvedená vo vlastnom materiáli v II. Časti Štruktúra návrhu právnej úpravy civilného procesu bod A. Civilný sporový poriadok Druhá časť Činnosť súdu prvého stupňa Siedma hlava – súdne rozhodnutia je nejasná a nie je možné z nej zistiť, aký je zámer predkladateľa vo vzťahu k otázke právoplatnosti a vykonateľnosti súdnych rozhodnutí. 	O 	N 	Predkladateľ považuje text legislatívneho zámeru za dostatočný - reflektujúci súčasné teórie procesného práva (Pozri napr. Dvořák, B.: Právní moc civilních soudních rozhodnutí. C. H. Beck: Praha 2008). 	
ÚJD SR 	k vlastnému materiálu v II. Časti Štruktúra návrhu právnej úpravy civilného procesu bod B. Správny súdny poriadok Tretia časť Osobitné ustanovenia o konaní Prvá hlava – konanie o správnej žalobe 
5. ÚJD SR odporúča v II. Časti Štruktúra návrhu právnej úpravy civilného procesu bod B. Správny súdny poriadok Tretia časť Osobitné ustanovenia o konaní Prvá hlava – konanie o správnej žalobe doplniť i možnosť zvýšenia uloženej výšky sankcie vzhľadom na zistené nové skutočnosti, resp. posúdenie skutkového stavu. Návrh počíta len zo znížením alebo upustením od uloženia sankcie (v tejto súvislosti je potrebné upozorniť na skutočnosť, že „znížením sankcie pod dolnú hranicu sadzby“ v skutočnosti sa sankcia ani neuloží a v tejto súvislosti konanie súdu pôjde nad rámec hmotnej úpravy, čo považujeme za neprípustné. Taktiež v texte „Preskúmanie napadnutého rozhodnutia:“ sa uvádza, že „Zákon určí medze preskúmania správnej úvahy orgánu verejnej správy (súd preskúma výšku uloženej sankcie v rámci rozpätia stanoveného zákonom).“  	O 	N 	Nemožno akceptovať. Zvýšenie pokuty v rámci moderácie nie je prípustné, pretože i v správnom trestaní platí princíp zákazu reformatio in peus. 	
ÚJD SR 	k vlastnému materiálu v II. Časti Štruktúra návrhu právnej úpravy civilného procesu bod B. Správny súdny poriadok Tretia časť Osobitné ustanovenia o konaní Prvá hlava – konanie o správnej žalobe  
K „odkladnému účinku žaloby“ uvedenej v II. Časti Štruktúra návrhu právnej úpravy civilného procesu bod B. Správny súdny poriadok Tretia časť Osobitné ustanovenia o konaní Prvá hlava – konanie o správnej žalobe ÚJD SR uvádza, že je nevyhnutné veľmi striktne stanoviť podmienky jej priznania, aby postupom súdu jej aplikáciou v prípade konania o veciach veľkého hospodárskeho a finančného rozsahu nedošlo k väčšej škode ako tej, ktorá by vznikla bez priznania odkladného účinku žaloby. 	O 	ČA 	Špecifikácia podmienok odkladného účinku žaloby bude zohľadnená v paragrafovom znení zákona. 	
ÚJD SR 	k vlastnému materiálu 
7. K súčasnému zneniu § 250 j ods. 6 Občianskeho súdneho poriadku uvedeného v Analýze súčasnej právnej úpravy správneho súdnictva a k moderačnému právu súdu vo vzťahu k ukladaniu sankcií orgánom štátnej správy ÚJD SR dáva na zváženie, či preberanie časti výkonu verejnej moci rozhodovaním vo veci samej je súladné s princípom ochrany deľby štátnej moci uvedenej v Preambule k Základným zásadám v správnom súdnictve a či v tejto súvislosti je zároveň prevzatá aj časť zodpovednosti za výkon štátnej správy, v ktorej odkazujeme na text uvedený v bode 2. týchto pripomienok.  	O 	N 	Nemožno akceptovať. Plná jurisdikcia nie je v rozpore s trojdelením štátnej moci, naopak vyžaduje ju ESĽP.  	
ÚJD SR 	k vlastnému materiálu Štvrtá časť Opravné prostriedky v správnom súdnictve 
8. K Štvrtej časti Opravné prostriedky v správnom súdnictve uvádzame, že podľa nášho názoru by: 
A. dôvod na podanie žaloby na obnovu konania, t. j. „rozhodnutie je v rozpore s rozhodnutím SD EÚ alebo iného orgánu EÚ“ by mal byť konkretizovaný tak, aby išlo o rozhodnutie Súdneho dvora Európskej únie (SD EÚ), ktoré nadobudlo právoplatnosť a vykonateľnosť do dňa vydania rozhodnutia v prvostupňovom súdnom konaní. V opačnom prípade sme presvedčení, že by došlo k uplatneniu retroaktivity, čo považujeme za neprípustné. Rovnako je potrebné definovať pojem „iný orgán EÚ“ a rozhodnutia týchto orgánov, vo vzťahu k záväznosti právnych aktov Európskej únie podľa Ústavy Slovenskej republiky. 
 	O 	N 	Namietané bolo judikované v judikatúre SDEÚ. 	
ÚJD SR 	k vlastnému materiálu Štvrtá časť Opravné prostriedky v správnom súdnictve 
B. dôvod na neprípustnosť kasačnej žaloby, t. j. „ak smeruje proti dôvodom rozhodnutia“ nemal byť zahrnutý do zoznamu dôvodov, kedy je kasačná sťažnosť neprípustná. K uvedenej úvahe dodávame, že práve odôvodnenie obsahuje argumentáciu súdu vo vzťahu k vydanému rozhodnutiu, a teda v samej podstate tvorí jadro dôvodov, ktoré viedli súd k vydaniu rozhodnutia. V tejto súvislosti uvádzame, že požiadavka na zdôvodnenie kasačnej žaloby len právnymi dôvodmi (nie skutkovými) sa javí sporne, nakoľko v ďalšom texte Štvrtej časti sa uvádza, že „Najvyšší súd neprihliadne ku skutočnostiam, ktoré neboli uplatnené v konaní pred krajským súdom.“ 	O 	N 	Nemožno akceptovať. Bez napadnutia výroku rozhodnutia nie je možné preskúmavať jeho dôvody. Výrok a jeho odôvodnenie tvoria neoddeliteľný celok a záväzný je len výrok rozhodnutia, samotná zmena odôvodnenia by nebola spôsobilá zabezpečiť ochranu práv. Žiadny opravný prostriedok ani de lege lata nie je prípustný len proti dôvodom rozhodnutia. 	
NBS 	 

1. Z predloženého legislatívného zámeru vyplýva, že rekodifikácia civilného práva procesného predpokladá prípravu troch samostatných právnych predpisov. 
Z hľadiska Národnej banky Slovenska, najmä z hľadiska dohľadu nad finančným trhom je minimálne diskutabilné, či systém odkazovania na všeobecné ustanovenia 
v Civilnom sporovom poriadku nebude spôsobovať neprehľadnosť. V prípade novelizácie jednej procesnej normy bude potrebné novelizovať aj ďalšiu procesnú normu, na ktorú sa odkazuje. V tomto prípade bude nutné vždy pamätať aj na túto normu a vzájomnú previazanosť jednotlivých noriem v legislatívnom procese. 
Z hľadiska aplikačnej praxe sa javí ako procesne komfortnejšie a vhodnejšie zachovanie jedného civilného procesného kódexu, ktorý by obsahoval všeobecnú časť upravujúcu spoločné princípy a zásady a ďalej tri navrhované časti, ktoré by upravovali špecifické typy civilného procesu. Predmetné návrhy nových procesných kódexov budú musieť reagovať aj na pripravovanú rekodifikáciu hmotného civilného práva, preto aj z tohto hľadiska sa javí jeden civilný procesný kódex ako vhodnejší nástroj za zabezpečenie ich prepojenosti, aby nebolo nutné opäť novelizovať všetky procesné normy po schválení hmotnoprávnych noriem. 

2. V časti I. B. bode 6. „Vzťah Správneho súdneho poriadku k iným právnym predpisom“ (str. 64) je potrebné číslo zákona „96/2002“ nahradiť číslom 747/2004“. 

Odôvodnenie: 
Uvedený zákon č. 96/2002 Z. z. o dohľade nad finančným trhom a o zmene 
a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov bol zrušený zákonom 
č. 747/2004 Z. z. o dohľade nad finančným trhom a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov. 

3. V časti II. A. Civilný sporový poriadok odporúčame v tretej časti tretej hlave – drobné spory (str. 81) prehodnotiť navrhovanú výšku nominálnej hodnoty (2000 eur) s prihladnutím na priemernú výšku príjmov v Slovenskej republiky. Suma 2000 eur môže byť napríklad v Nemecku považovaná ako primeraná nominálna hodnota pre určenie hranice „drobného sporu“, pričom v podmienkach Slovenskej republiky predmetná nominálna hodnota môže byť takmer ročným príjmom. 

4. V časti II. A. Civilný sporový poriadok piatej časti Záverečné ustanovenia (str. 86) odporúčame (napriek uvažovanej minimalne ročnej legisvakačnej dobe) zvážiť zavedenie princípu okamžitej aplikability procesných noriem, t. j., že nový zákon sa bude vzťahovať na všetky, už aj začaté konania. Podľa nášho názoru zavedenie princípu okamžitej aplikability procesných noriem na už začaté konania by mohlo sposobiť netransparentnosť, nejasnosti a neistotu učastníkov už začatých konaní. Z tohto dôvodu navrhujeme záverečné ustanovenia upraviť tak, aby konania začaté pred účinnosťou nového zákona sa dokončili podľa doterajšej právnej úpravy, podobné ako sa navrhuje v Civilnom mimosporovom konaní resp. Správnom súdnom poriadku. 

 	O 	ČA 	K pripomienke 1: 
N 
Podľa názoru predkladateľa LZ práve rozdelením do troch kódexov prijde k sprehľadneniu právnej úpravy. 

K pripomienke 2: 
A 

K pripomienke 3: 
ČA – výška hodnoty, ktorá bude považovaná za drobný spor sa bude ešte zvažovať a presnejšie sa upraví v paragrafovom znení. 

K pripomienke 4: 
Princíp okamžitej aplikability procesných noriem je pri tvorbe procesných noriem pravidlom. Pre niektoré prípady sa ustanoví z tohto pravidla výnimka. 
 	
OAP SVL ÚV SR 	Všeobecne k legislatívnemu zámeru: 
Z predloženého návrhu vyplýva zámer upraviť civilný proces v troch samostatných zákonoch, a to ako Civilný sporový poriadok, Civilný mimosporový poriadok a Správny súdny poriadok. Podľa nášho názoru nie je táto skutočnosť v legislatívnom zámere dostatočne odôvodnená, keďže predkladateľ sa odvoláva iba na historickú úpravu a na úpravu v iných členských štátoch EÚ. Žiadame doplniť, nakoľko navrhovaná úprava by mala byť odôvodnená reálnymi potrebami vyplývajúcimi predovšetkým z aplikačnej praxe.  	O 	N 	Okrem argumentov uvedených v texte LZ je dôvodom aj sprehľadnenie právnej úpravy a tiež potreba diferencovania procesných pravidiel. Aby sa nestávalo, že sporové konania sa riešia procesnými postupmi, ktoré sú charakteristické pre konanie mimosporové. 	
OAP SVL ÚV SR 	K poznámke pod čiarou č. 23: 
V poznámke pod čiarou k odkazu č. 23 žiadame pri nariadení (ES) č. 805/2004 uviesť publikačný zdroj „(Mimoriadne vydanie Ú. v. EÚ, kap. 19/zv. 7)“ a dodatok „v platnom znení“.  	O 	A 	 	
OAP SVL ÚV SR 	K časti I A kapitola 4 návrhu: 
V časti I A kapitola 4 návrhu žiadame citovať právne záväzné akty Európskej únie v súlade s Legislatívnymi pravidlami vlády SR, a to nasledovne: 
- pri nariadení (ES) č. 805/2004 je potrebné ako publikačný zdroj uviesť len „(Mimoriadne vydanie Ú. v. EÚ, kap. 19/zv. 7)“ a dodatok „v platnom znení“, 
-pri nariadení (ES) č. 1896/2006 je potrebné uviesť dodatok „v platnom znení“, 
-pri nariadení (ES) č. 44/2001 je potrebné ako publikačný zdroj uviesť len „(Mimoriadne vydanie Ú. v. EÚ, kap. 19/zv. 4)“ a dodatok „v platnom znení“. Zároveň upozorňujeme, že toto nariadenie bude od 9.1.2015 zrušené a nahradené nariadením (EÚ) č. 1215/2012. 
-pri nariadení (ES) č. 2201/2003 je potrebné ako publikačný zdroj uviesť len „(Mimoriadne vydanie Ú. v. EÚ, kap. 19/zv. 6)“ a dodatok „v platnom znení“, 
-pri nariadení (ES) je potrebné uviesť dodatok „v platnom znení“, 
-pri nariadení (ES) č. 1206/2001 je potrebné ako publikačný zdroj uviesť len „(Mimoriadne vydanie Ú. v. EÚ, kap. 19/zv. 4)“ a dodatok „v platnom znení“, 
- pri nariadení č. 1 o používaní jazykov v Európskom hospodárskom spoločenstve je potrebné ako publikačný zdroj uviesť len „(Mimoriadne vydanie Ú. v. EÚ, kap. 1/zv. 1)“ a dodatok „v platnom znení“, 
- pri nariadení (EHS, EURATOM) č. 1182/71 je potrebné ako publikačný zdroj uviesť len „(Mimoriadne vydanie Ú. v. EÚ, kap. 1/zv. 1)“, 
- pri nariadení (ES) č. 1/2003 je potrebné ako publikačný zdroj uviesť len „(Mimoriadne vydanie Ú. v. EÚ, kap. 8/zv. 2)“ a dodatok „v platnom znení“, 
- pri smernici 2003/8/ES je potrebné ako publikačný zdroj uviesť len „(Mimoriadne vydanie Ú. v. EÚ, kap. 19/zv. 6)“, 
- pri smernici 2004/48/ES je potrebné ako publikačný zdroj uviesť len „(Mimoriadne vydanie Ú. v. EÚ, kap. 17/zv. 2)“. 
 	O 	A 	 	
OAP SVL ÚV SR 	K časti I B kapitola 7.3.1 návrhu: 
Z uvedenej kapitoly nie je zrejmý vzťah predkladateľa k otázke zverejňovania súdnych rozhodnutí. Predkladateľ označuje zverejňovanie za neefektívne a administratívne náročné. Žiadame jednoznačne uviesť, či sa predkladateľ prikloní k súčasnej praxi, alebo má v úmysle pristúpiť k zúženiu rozsahu zverejňovania rozhodnutí. V tejto oblasti odporúčame ponechať zverejňovanie súdnych rozhodnutí, a to najmä vzhľadom na možnosť kontroly rozhodovacej činnosti súdov, ich väčšej transparentnosti a zvyšovania informovanosti a právneho povedomia verejnosti.  	O 	ČA 	Zverejňovanie súdnych rozhodnutí nie je primárnym cieľom rekodifikácie civilného práva procesného. Ide o právnu úpravu, ktorá je zakotvená vo vyhláške MSSR - ide o súvisiacu problematiku. Stotožňujeme sa s pripomienkujúcim subjektom v názore na ponechanie zverejňovania súdnych rozhodnutí, ale v rámci rekodifikácie sa bude hodnotiť efektivita doterajšieho zverejňovania a Rekodifikačná komisia sa pokúsi nájsť najvhodnejšie riešenie.  	
OAP SVL ÚV SR 	K časti I B kapitola 4 návrhu: 
V kapitole upravujúcej vzťah práva EÚ k Správnemu súdnemu poriadku žiadame vypustiť zoznam právne záväzných aktov EÚ, nakoľko tento zoznam predstavuje iba demonštratívny výpočet aktov sekundárneho práva EÚ a ako taký neposkytuje ucelenú informáciu o všetkých dotknutých právne záväzných aktoch EÚ a jeho výpovedná hodnota nie je relevantná. 	O 	N 	Nemožno celkom vypustiť, narušilo by to štruktúru legislatívneho zámeru, nakoľko aj pri východiskách návrhu Civilného sporového poriadku a Civilného mimosporového poriadku je zakotvený ich vzťah k právu EÚ. Zámer v tejto časti tiež korešponduje s legislatívnym zámerom Občianskeho zákonníka schváleným v r. 2006. Uvedený výpočet je len demonštratívny (pozri slovo „najmä“). Do zoznamu boli doplnené aj ďalšie smernice na základe požiadaviek pripomienkujúcich subjektov. Daný zoznam poskytuje aspoň základnú orientáciu v dotknutých smerniciach. 	
OAP SVL ÚV SR 	K časti II A prvá časť: 
V piatej hlave týkajúcej sa procesných úkonov a lehôt predkladateľ uvádza, že do tejto časti sa zapracujú projekty e-government a e-justice a dôraz sa bude klásť na dôslednú elektronizáciu súdnictva, s čím súvisí najmä elektronizácia súdneho spisu a inštitút elektronických schránok. Z uvedeného nie je jasné, ako sa predkladateľ vysporiada s ochranou osobných údajov a s technickou a právnou úpravou týchto elektronických projektov.  	O 	N 	Ochrana osobných údajov nie je podľa názoru predkladateľa LZ otázkou, ktorú by mal upravovať procesný predpis. 	
OAP SVL ÚV SR 	K časti II A tretia časť: 
1. V tejto časti predkladateľ na viacerých miestach spomína „nariadenie“. Žiadame konkretizovať, o aké nariadenie ide. 
Túto pripomienku uplatňujeme k celému textu legislatívneho zámeru. V prípade, ak predkladateľ v texte odkazuje na „nariadenie“, je potrebné uvádzať jeho číslo a názov, inak sa text stáva neprehľadným. 
 	O 	A 	 	
OAP SVL ÚV SR 	K časti II A tretia časť: 
2. V časti II A tretia časť tretia hlava návrhu predkladateľ uvádza, že za splnenia určitých podmienok, súladných s judikatúrou ESĽP, bude súd môcť v drobných sporoch rozhodnúť bez nariadenia pojednávania. Žiadame konkretizovať judikatúru ESĽP, na ktorú sa predkladateľ odvoláva. 
Obdobnú pripomienku uplatňujeme k celému textu legislatívneho zámeru. Všade tam, kde sa predkladateľ odvoláva na judikatúru ESĽP a SD EÚ, je potrebné uviesť konkrétne judikáty. 
 	O 	A 	 	
OAP SVL ÚV SR 	K časti II A piata časť: 
V záverečných ustanoveniach týkajúcich sa Civilného sporového poriadku predkladateľ uvádza, že sa zavedie princíp okamžitej aplikability procesných noriem, t. j. nový zákon sa bude vzťahovať na všetky, už aj začaté konania. Predkladateľ túto skutočnosť však neodôvodňuje. Žiadame náležite odôvodniť, najmä vzhľadom na to, že pri Civilnom mimosporovom poriadku a Správnom súdnom poriadku sa predpokladá pri už začatých konaniach ich dokončenie podľa doterajšej právnej úpravy.  	O 	N 	Princíp okamžitej aplikability procesných noriem je pri tvorbe procesných noriem pravidlom. V civilnom mimosporovom konaní a v správnom súdnictve sa podobná úprava nepredpokladá s ohľadom na osobitosť týchto typov konaní. Pre niektoré prípady sa aj v sporovom konaní ustanoví z tohto pravidla výnimka. 
V texte LZ to však nepovažujeme za nevyhnutné bližšie odôvodňovať. 
 	
OAP SVL ÚV SR 	K časti II C druhá časť: 
V tejto časti návrhu predkladateľ uvádza, že zákon upraví oprávnenie súdu uložiť účastníkovi povinnosť podať súdu návrhy, vyjadrenia a iné podania v elektronickej podobe. Zároveň predkladateľ uvádza, že ak má podanie inú ako písomnú formu, musí byť doplnené do troch dní písomným podaním, inak sa naň neprihliada. Žiadame odôvodniť a zároveň žiadame doplniť, ako sa predkladateľ vysporiada s ďalšími súvisiacimi skutočnosťami, ako napr. nezameniteľná identifikácia osoby, dostupnosť informačných technológií a internetového pripojenia, možné technické problémy atď.  	O 	N 	Pripomienkované súvislosti budú riešiť osobitné predpisy, nie procesný kódex. 	
OAP SVL ÚV SR 	K poznámke pod čiarou č. 59: 
V poznámke pod čiarou k odkazu č. 59 je potrebné odkaz na čl. 4 ods. 2 ZFEÚ nahradiť odkazom na čl. 4 ods. 3 ZFEÚ, pretože v tomto ustanovení je upravená zásada lojálnej spolupráce.  	O 	A 	 	
OAP SVL ÚV SR 	K doložke zlučiteľnosti: 
1. V bode 3 doložky zlučiteľnosti žiadame citovať právne záväzné akty EÚ tak, aby boli v súlade s prílohou č. 3 k Legislatívnym pravidlám vlády SR. Upozorňujeme, že ak bol právne záväzný akt Európskej únie publikovaný v mimoriadnom vydaní Úradného vestníka EÚ, uvádza sa ako publikačný zdroj len toto mimoriadne vydanie. Taktiež upozorňujeme, že ak má právne záväzný akt EÚ jednu alebo viac novelizácií, uvádza sa s dodatkom „v platnom znení“. Žiadame opraviť.  	O 	A 	 	
OAP SVL ÚV SR 	K doložke zlučiteľnosti: 
2. Do bodu 3 písm. b) doložky zlučiteľnosti žiadame doplniť aj rozsudok vo veci C-416/10 Križan a iní proti Slovenskej inšpekcii životného prostredia a rozsudok vo veci C-173/09 Elčinov proti Nacionalna zdravnoosiguritelna kasa.  	O 	ČA 	V doložke zlučiteľnosti sa uvádza demonštratívny výpočet judikátov k právnym aktom EÚ upravujúcim danú problematiku. 
Rozsudok vo veci C-416/10 Križan a iní proti Slovenskej inšpekcii životného prostredia doplnený. 	
GP SR 	Všeobecne 
1. Namietame celkovú obsahovú stručnosť predloženého legislatívneho zámeru a zbytočnú rýchlosť jeho prípravy, ktorá je na úkor kvality. 

Legislatívny zámer schválený vládou Slovenskej republiky je pre predkladateľa záväzným podkladom na vypracovanie návrhu zákona. Preto má byť vypracovaný tak, aby uzavrel všetky zásadné vecné otázky a aby bolo možné pristúpiť k technickému premietnutiu už dohodnutého obsahu do paragrafového znenia. Túto požiadavku však predložený návrh nespĺňa. Obsah novej právnej úpravy svojím rozsahom je marginálny v porovnaní s časťou, ktorá upravuje vývoj právnej úpravy sporového a mimosporového konania, ich komparáciu s právnou úpravou v krajinách Európskej únie a ciele, metodologické a koncepčné riešenia novej právnej úpravy. 

Podľa nášho názoru by mal byť takýto zásadný kódex predmetom širokej a dlhšie trvajúcej odbornej diskusie, pričom vôbec neobstojí argumentácia uvedená v predkladacej správe, že „návrh legislatívneho zámeru bol aj predmetom odbornej diskusie, jeho znenie obdržali predstavitelia všetkých právnických profesií SR, pričom zástupcovia právnických profesií sa aj zúčastňovali na príprave a tvorbe predkladaného materiálu. Ideový základ návrhu legislatívneho zámeru bol predsedom, ako aj jednotlivými členmi rekodifikačnej komisie prednesený a následne publikovaný na viacerých konferenciách, prednáškach a stretnutiach. Bol prijatý pozitívne, rekodifikačná komisia nezaznamenala žiadnu zásadnú námietku voči novému koncepčnému riešeniu, hodnotovej orientácii pripravovaného kódexu alebo obsahovej stránke legislatívneho zámeru“, nakoľko za niekoľko málo mesiacov (vytvorenie komisie júl 2012, predloženie na pripomienkovanie marec 2013), nemohla široká odborná verejnosť dostatočne jasne prejaviť svoje pripomienky, naviac, ak prvé prepracované znenie celého zámeru bolo až v mesiaci február 2013. Do tohto obdobia sa mohla odborná verejnosť oboznámiť iba s čiastkovými myšlienkami zámeru. 

Vzhľadom na záväznosť legislatívneho zámeru schváleného vládou sme toho názoru, že už príprava takéhoto zámeru musí trvať omnoho dlhšie, možno aj niekoľko rokov. 

2. Legislatívny zámer si kladie za cieľ zrýchlenie súdneho konania. Toto však nie je pravda. Práve naopak, v skutočnosti zavádza procesné inštitúty, ktoré budú mať presne opačný efekt a súdne konanie predĺžia. Napríklad k predĺženiu konania smeruje: 
- zavedenie samostatných kódexov pre sporové a nesporové konanie, čo zneprehľadní novú právnu úpravu civilného súdneho procesu, 
- možnosť podania dovolania aj proti potvrdzujúcemu rozsudku odvolacieho súdu, 
- obligatórne samostatné rozhodovania o trovách konania, 
- absolútny zákaz protinávrhu a podobné inštitúty. 

Naopak, v legislatívnom zámere chýba jasné vymedzenie takých inštitútov, ktoré môžu zrýchleniu vymoženia práva napomôcť. Napríklad, za úvahu stojí zavedenie obligatórnej predbežnej vykonateľnosti rozhodnutia súdu prvého stupňa (s možnosťou odkladu vykonateľnosti odvolacím súdom). 

3. V predloženom legislatívnom zámere absolútne absentuje analýza o tom, ktoré právne predpisy sa budú novelizovať alebo rušiť v súvislosti s prijatím nových procesných kódexov. Napríklad, na jednej strane sa počíta s tým, že nové procesné kódexy budú riešiť otázky právomoci slovenských súdov pri konaniach s cudzím prvkom, na druhej strane sa nespomína, v akom rozsahu sa bude novelizovať zákon o medzinárodnom práve súkromnom. Alebo napríklad, absolútne chýbajú úvahy o potrebe zmien v exekučnom konaní, hoci uvedené má primárny dopad na rýchlosť vymoženia práva a malo by byť súčasťou rekodifikácie. Úplne absentujú otázky vplyvu rekodifikácie na otázky obchodného registra a podobne. 

4. Nesúhlasíme s rozčlenením sporového a nesporového konania na dva samostatné kódexy. 

Legislatívny zámer predstavil veľmi málo konkrétnych odlišností inštitútov nesporového konania na to, aby bol samostatný nesporový kódex potrebný. Legislatívny zámer v podstate spomína iba zásadu oficiality, zásadu vyšetrovaciu, výnimku zo zásady ne ultra petitum, výnimku zo zásady nezmeniteľnosti právoplatných rozhodnutí a možnosť ex lege vykonateľnosti rozhodnutia súdu prvého stupňa v určitých veciach. Všetky spomenuté zásady sa dajú bez problémov vyjadriť v jednom kódexe. Legislatívny zámer upravuje otázky týkajúce sa nového Civilného mimosporového poriadku veľmi stručne (de facto nemá čo povedať, neuvádza toľko odlišných znakov, aby bola potreba samostatného kódexu dôvodná), pričom sústavne uvádza, že procesné inštitúty budú riešené na základe zásady subsidiarity odkazom na všeobecnú úpravu v Civilnom sporovom poriadku. 

Na základe uvedeného trváme na vypracovaní Civilného súdneho poriadku spoločného pre sporové i nesporové konanie. 

5. Nesúhlasíme s tým, aby sa z civilného súdneho poriadku vypustili konania o umorení cenných papierov a o solučných úschovách, a aby sa tieto konania upravili v notárskom poriadku. Ak notári majú vykonávať agendu v daných veciach, potom musí byť ustanovená aj ich objektívna zodpovednosť za škodu, ktorá by mohla vzniknúť v súvislosti s touto ich novou agendou. 

6. K pojmom „mimosporové súdnictvo“, „mimosporové konanie“ a „mimosporová vec“: 

Napriek vysvetleniu uvedenému na str. 17 až 21 odporúčame zvážiť nahradenie pojmov „mimosporové súdnictvo“, „mimosporové konanie“ a „mimosporová vec“ pojmami „nesporové súdnictvo“, „nesporové konanie“ a „nesporová vec“. Tieto pojmy sú zrozumiteľné, v odbornej verejnosti bežne používané a majú právnu tradíciu na území Slovenskej republiky i Československej republiky. Svedčí o tom, napríklad: 
- Zákon o súdnom konaní v nesporových veciach právnych uvedený patentom č. 208/1854 r.z. (nesporový patent), ktorý bol zrušený až zákonom č. 142/1950 Sb. o konaní v občianskych právnych veciach (občiansky súdny poriadok). 
- Zákon č. 112/1942 Sl.z. o organizácii súdov, úradov verejnej obžaloby a súdnej správy. 
V § 43 ods. 2 bolo ustanovené, že: „Auskultantovi sa má zpravidla sveriť zapisovanie na pojednávaniach a pripravovanie návrhov na sudcovské vybavenie vo všetkých veciach sporového, nesporového a trestného pokračovania pod dozorom sudcu.“. 
V § 43 ods. 3 bolo ustanovené, že: „Súdny notár môže okrem toho ešte samostatne vykonávať sudcovskú pôsobnosť vo veciach nesporových, exekučných a vybavovať dožiadania o právnu pomoc vo veciach občianskych a trestných.“. 
- Zákon č. 85/1944 Sl.z. o tovarovom záložnom liste. 
V § 75 ods. 1 bolo ustanovené, že: „Konanie súdu pri ukladaní tovarových záložných listov do sbierky odpisov vydaných tovarových záložných listov (§ 13), složenie sumy na súde (§ 35 až 37), vyznačenie výsledku exekučného predaja je konaním nesporovým.“. 
- Zákon č. 80/1943 Sl.z. o úprave niektorých právnych pomerov súvisiacich s výkonom vojenskej a inej obdobnej služby. 
V § 76 bolo ustanovené, že: „O ochranu osôb, uvedených v § 68, ktoré sú účastníkmi pokračovania nesporového, alebo ktoré sú zúčastnené na pokračovaní konkurznom alebo vyrovnávacom, súd z úradnej moci má dbať tým, že im na ochranu práv ustanoví kurátora ad actum. Ak sa však rozhoduje v pokračovaní nesporovom o sporných nárokoch a povaha veci pripúšťa prerušenie pokračovania, na návrh alebo z úradnej moci pokračovanie treba prerušiť, nakoľko je obava, že by pre prekážku, uvedenú v § 68, záujmy týchto osôb utrpely ujmu.“. 
- Vládne nariadenie č. 136/1943 Sl.z., ktorým sa vykonáva zákon o tovarovom záložnom liste. 
V § 10 bolo ustanovené, že: „Vecí súdneho konania nesporového podľa § 13, 35 až 37 a § 39 zákona treba prideliť na každom súde vždy tomu istému súdnemu oddeleniu.“. 
- Zákon č. 172/1944 Sl.z. odklade exekúcií vyprázdnením bytu. 
V § 9 ods. 5 bolo ustanovené, že: „Náklady uschovania určí súd na žiadosť obce nesporovým pokračovaním.“. 
- Nariadenie Slovenskej národnej rady č. 54/1946 Sb.n. SNR o ochrane nájomníkov. 
V § 3 ods. 2 v prvej vete tohto nariadenia bolo ustanovené, že: „Súd, vypočujúc strany, vykoná v nesporovom konaní potrebné vyšetrovania a vysloví usnesením, či pripustí výpoveď; súčasne rozhodne o trovách.“. 
V § 13 bolo ustanovené, že: „Zápisnice a podania v súdnom konaní podľa tohto nariadenia podliehajú poplatkom pre nesporové podanie; z konečného usnesenia má sa zaplatiť poplatok, rovnajúci sa polovičnému rozsudočnému.“. 
- Zákon č. 201/1949 Sb. o notárstve. 
V § 32 ods. 2 bolo ustanovené, že: „Notár i strana, pre ktorú bol činný, majú právo žiadať na súde, aby určil odmenu a výdavky; o tom rozhodne všeobecný súd notára v nesporovom konaní.“. 
- Zákon č. 266/1949 Sb. o dočasných zmenách v niektorých občianskych veciach právnych. 
V § 7 ods. 2 tohto zákona bolo ustanovené, že: „V ostatných veciach uvedených v zákone o rodinnom práve rozhoduje súd v nesporovom konaní.“. 
V § 8 ods. 2 bolo ustanovené, že: „Pre príslušnosť na vyslovenie neplatnosti manželstva v nesporovom konaní sa užijú primerane predpisy o súdnej príslušnosti pre spory o neplatnosť manželstva; ak sa vyslovuje však neplatnosť manželstva z úradnej povinnosti a manželia nemali spoločné bydlisko v Československej republike, je príslušný všeobecný súd ktoréhokoľvek manžela.“. 
V § 31 bolo ustanovené, že: „Právoplatne neskončené spory o neplatnosť manželstva z dôvodu neplatnosti uznaného zákonom o rodinnom práve, prevedie súd do konania nesporového. Trovy vykonaného konania sporového sú potom súčasťou ďalšieho konania nesporového. Ak bol v takom spore uplatnený majetkový nárok, pokračuje súd v spore len o tomto nároku.“. 
Ustanovenie § 32 znelo takto: „Právoplatne neskončené spory o výživu rodičov a plnoletých detí, ako aj spory o zrušenie osvojeneckého pomeru prevedie súd do konania nesporového. Trovy vykonaného konania sporového sú potom súčasťou ďalšieho konania nesporového.“. 
Ustanovením § 46 ods. 2 bol zrušený § 193 ods. 1 a § 263 až 266 zákona o súdnom konaní v nesporových veciach právnych, uvedený patentom zo dňa 9. augusta 1854, č. 208 r.z. 
- Zákon č. 280/1949 Sb. o územnom plánovaní a výstavbe obcí. 
V § 20 ods. 6 tohto zákona bolo ustanovené, že: „O vyvlastnení i náhrade rozhoduje okresný národný výbor na návrh oprávnenej osoby (odsek 4). Ak nie je niektorý účastník spokojný s právoplatným rozhodnutím o náhrade, rozhodne na jeho návrh v nesporovom konaní súd, v obvode ktorého je nehnuteľnosť. Návrh treba podať do 30 dní odo dňa doručenia právoplatného rozhodnutia.“. 
- Vládne nariadenie č. 7/1950 Sb., ktorým sa vydávajú podrobné predpisy o pôsobnosti finančných prokuratúr. 
V § 6 ods. 1 bolo ustanovené, že: „Strana, ktorá je finančnou prokuratúrou zastupovaná výlučne, môže konať sama len v konaní nesporovom, knihovnom, exekučnom, konkurznom a vyrovnávacom; dokiaľ to však nedá najavo, platí aj v týchto konaniach, že je zastupovaná finančnou prokuratúrou.“. 
- Vládne nariadenie č. 76/1950 Sb. o odmene a náhrade hotových výdavkov stálych prísažných znalcov a tlmočníkov. 
V § 6 bolo ustanovené, že: „Ak bol znalec (tlmočník) činný na žiadosť strany, môže strana i znalec (tlmočník) žiadať, aby odmenu určil súd; rozhodne o tom v nesporovom konaní všeobecný súd znalca (tlmočníka).“. 
- Vládne nariadenie č. 93/1950 Sb. o výstavbe obcí. 
V § 41 ods. 4 bolo ustanovené, že: „Ak nepreukáže doterajší vlastník alebo oprávnený, že osoby, ktorým prislúchajú práva z knihovných zápisov, súhlasia, aby splátka alebo náhrada bola vyplatená priamo jemu, složí ju vyvlastniteľ na knihovnom súde, ktorý ju rozvrhne v nesporovom konaní podľa exekučných predpisov. Preukaz podľa predchádzajúcej vety podá doterajší vlastník alebo oprávnený buď listinou, na ktorej je podpis oprávneného overený súdom alebo verejným notárom, alebo verejnou listinou.“. 
V § 44 ods. 2 bolo ustanovené, že: „Oprávnené osoby sú povinné dbať na to, aby škoda, pokiaľ sa jej pri ich činnosti nemožno vystríhať, bola čo najmenšia. Túto škodu uhradzuje ten, kto požiadal o vyvlastnenie. Ak nedôjde k dohode o náhrade škody, rozhodne o nej okresný národný výbor. Ak nie je niektorá strana spokojná s právoplatným rozhodnutím o náhrade, rozhodne na jej návrh, ktorý treba podať do 30 dní odo dňa doručenia právoplatného rozhodnutia, v nesporovom konaní súd, v obvode ktorého je nehnuteľnosť.“. 
- Zákon č. 97/1950 Sb. o dráhach. 
V § 46 ods. 2 bolo ustanovené, že: „O predmete a rozsahu vyvlastnenia i náhrade rozhoduje okresný národný výbor na návrh dráhového podniku. Ak nie je niektorá strana spokojná s právoplatným rozhodnutím o náhrade, rozhodne na jej návrh v nesporovom konaní súd, v obvode ktorého je nehnuteľnosť. Návrh treba podať do 30 dní odo dňa doručenia právoplatného rozhodnutia.“. 
- Zákon č. 100/1950 Sb. o podnikovom registri. 
V § 11 bolo ustanovené, že: „Pokiaľ nie je v tomto zákone ustanovené inak, platia o konaní vo veciach podnikového registra všeobecné právne predpisy o súdnom konaní vo veciach nesporových.“. 
- Zákon č. 142/1950 Sb. o konaní v občianskych právnych veciach (občiansky súdny poriadok). 
V § 656 ods. 1 bolo ustanovené, že: „Kde sa má podľa naďalej platných predpisov rozhodovať v nesporovom konaní, použijú sa ustanovenia prvej časti tohto zákona s doplnkami a odchýlkami, ktoré vyplývajú z týchto predpisov.“. 
V § 675 ods. 2 v druhom bode bol zrušený zákon o súdnom konaní v nesporových právnych veciach, uvedený patentom č. 208/1854 r.z. (nesporový patent). 
- Zmluva medzi Československou republikou a Rumunskou ľudovou republikou o právnej pomoci v občianskych, rodinných a trestných veciach (vyhláška ministra zahraničných vecí č. 31/1959 Zb.). 
V čl. 79 táto zmluva ustanovuje, že: „Dňom, keď táto Zmluva nadobudne účinnosť, strácajú platnosť medzi oboma Zmluvnými stranami: a) Dohovor o vzájomnej právnej ochrane a právnej pomoci vo veciach občianskych, obchodných a nesporových uzavretý v Bukurešti 7. mája 1925; b) Dohovor o vydávaní zločincov a právnej pomoci vo veciach trestných uzavretý v Bukurešti 7. mája 1925.“. 

Z uvedeného vyplýva, že text uvedený na str. 18 spočívajúci v tvrdení, že „Český a slovenský pojem „nesporový“ nemá historické odôvodnenie.“, je nepravdivý a ako taký ho odporúčame z textu predloženého legislatívneho zámeru vypustiť a následný text formulačne upraviť. 

A len pre úplnosť poznamenávame, že v právnom poriadku Slovenskej republiky sme len v jednom právnom predpise našli pojem „mimosporové“ pokračovanie, konkrétne § 5 zákona č. 186/1942 Sl.z. o jednotnej sudcovskej a advokátskej skúške ustanovoval, že: „Predmety skúšky sú: 
a) všeobecné právo súkromné, 
b) súkromné právo formálne (občiansky sporový poriadok, mimosporové pokračovanie, exekučné, konkurzné a vyrovnávacie pokračovanie), 
c) obchodné, zmenkové a šekové právo a základy práva verejného, najmä ústavného a finančného práva a správneho pokračovania, 
d) trestné právo hmotné a trestný súdny poriadok.“. 

Pripomienky uvedené vo všeobecnej časti tohto stanoviska uplatňujeme ako pripomienky zásadného charakteru. 
 	Z 	ČA 	
V bode 5 pripomienky MSSR vyhovie a prepracuje sa text LZ. 
Rovnako sa odstráni rozporovaná veta na str. 18 – bod č. 6 pripomienky – k problematike nesporového a mimosporového konania. 

Rozporové konanie uskutočnené dňa 21. marca 2013. GP SR netrvá na zásadnej pripomienke, rozpor odstránený. 
 	
GP SR 	1. Ku koncepčným východiskám novej právnej úpravy sporového a mimosporového konania 
Nová právna úprava civilného súdneho procesu môže spôsobiť v praxi interpretačné problémy pri posudzovaní, ktorý právny predpis treba aplikovať v konkrétnej veci. Preto odporúčame predložený návrh legislatívneho zámeru doplniť o jednoznačné kritériá pre rozlišovanie, o ktorých veciach bude konať a rozhodovať súd podľa Civilného sporového poriadku, o ktorých veciach bude konať a rozhodovať súd podľa Civilného mimosporového poriadku, podľa ktorého zákona bude konať a rozhodovať súd o sporných nárokoch, ktoré vzniknú v mimosporovom konaní a kto v prípade sporu rozhodne o tom, ktorý právny predpis je potrebné v konkrétnej veci aplikovať. So zreteľom na odlišné zásady sporového a mimosporového konania a odlišné postavenie a práva účastníkov konania, ktoré budú ustanovené v Civilnom sporovom poriadku a v Civilnom mimosporovom poriadku, bude mať podstatný vplyv na priebeh súdneho konania i na rozhodnutie o veci samej správne rozhodnutie súdu (majúce oporu v zákone) o tom, podľa ktorého právneho predpisu má v konaní postupovať. 

V uvedenom zmysle odporúčame dopracovať koncepčné východiská novej právnej úpravy sporového a mimosporového konania (str. 31 a nasl.). 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadného charakteru. 

K uvedenému pozri aj zásadnú pripomienku uplatnenú vo všeobecnej časti tohto stanoviska k zámeru predkladateľa upraviť sporové a nesporové civilné súdne konanie v dvoch samostatných kódexoch. 
 	Z 	ČA 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 21. marca 2013. MSSR do textu legislatívneho zámeru zapracuje, že bude stanovené, že tie konania, ktoré nespadajú do mimosporov, sa budú považovať za sporové. GP SR netrvá na zásadnej pripomienke, rozpor odstránený. 	
GP SR 	2. K rozdeleniu decíznej právomoci medzi vyššieho súdneho úradníka, justičného čakateľa a sudcu 
Minister spravodlivosti Slovenskej republiky s účinnosťou od 1. februára 2013 zriadil „Komisiu na prípravu novelizácie súčasných právnych predpisov súvisiacich so zabezpečením a realizáciou vzdelávania sudcov a prokurátorov, justičných čakateľov, právnych čakateľov prokuratúry a súdnych úradníkov“ zloženú zo zástupcov Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky, Generálnej prokuratúry Slovenskej republiky a Justičnej akadémie. Východiská zástupcov Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky prezentované v tejto komisii nekorelujú so znením tohto legislatívneho zámeru v časti, ktorá sa týka postavenia a právomoci justičných čakateľov a vyšších súdnych úradníkov (str. 35). 

Očakávame, že Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky v záujme zabezpečenia stability súdnictva i právneho poriadku Slovenskej republiky bude pristupovať koncepčne k rozdeleniu decíznej právomoci medzi vyšších súdnych úradníkov, justičných čakateľov a sudcov. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadného charakteru. 
 	Z 	A 	 	
GP SR 	3. K obmedzeniu osobnej slobody svedka a účastníka konania v civilnom súdnom procese 
Zámer zabezpečiť účasť svedka alebo účastníka v rámci „občianskeho súdneho konania“ obdobným spôsobom, aký je ustanovený v § 88 ods. 3 Trestného poriadku, t.j. obmedzenie ich osobnej slobody až na 72 hodín, považujeme za neprimeraný. Nezodpovedá zásadám sporového ani nesporového civilného konania. Takýto zámer nemá oporu v Ústave Slovenskej republiky a ani v Dohovore o ochrane ľudských práv a základných slobôd. Preto navrhujeme vypustiť bez náhrady poslednú vetu v prvom odseku na str. 36. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadného charakteru. 

Z hľadiska legislatívno-technického odporúčame dôsledne používať pojem „civilné súdne konanie“. V celom návrhu legislatívneho zámeru je potrebné nahradiť týmto pojmom pojem „občianske súdne konanie“. Len tak možno zabezpečiť terminologickú presnosť. 
 	Z 	ČA 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 21. marca 2013. MSSR prepracuje rozporovanú vetu v texte LZ. GP SR netrvá na zásadnej pripomienke, rozpor odstránený. 	
GP SR 	4. K mimoriadnemu dovolaniu generálneho prokurátora v sporovom konaní 
Nesúhlasíme s právnou úpravou, ktorá úplne vypúšťa doterajšie oprávnenie generálneho prokurátora podať za podmienok ustanovených zákonom na Najvyšší súd Slovenskej republiky mimoriadne dovolanie proti právoplatnému rozhodnutiu súdu vydanému v sporovom konaní. 

Legislatívny zámer zrejme z nevedomosti alebo účelovo v komparatívnej časti vôbec nespomína, že vo Francúzsku môže prokurátor podať kasačnú sťažnosť proti rozhodnutiam odvolacieho súdu, a to dokonca bez ustanovenia procesnej lehoty. Obdobná právna úprava je aj v Belgicku a Luxembursku. Teda výslovne za tendenčné považujeme tvrdenie predkladateľa, že judikatúra Európskeho súdu pre ľudské práva považuje mimoriadne dovolanie za redundantný prvok nesúhlasný s Dohovorom o ochrane ľudských práv a základných slobôd (str. 36). 

Európsky súd pre ľudské práva interpretuje čl. 6 ods. 1 (právo na spravodlivý proces) Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd tak, že základným aspektom vlády práva je princíp právnej istoty, ktorý okrem iného vyžaduje, aby konečné rozhodnutia súdov neboli opätovne preskúmavané. Právo na spravodlivý proces, v súlade s princípom res iudicata, zahŕňa požiadavku, aby bolo konečné súdne rozhodnutie nezmeniteľné. Táto interpretácia bola prijatá v prípade BRUMARESCU v. RUMUNSKO (Application no. 28342/95) a neskôr rozvíjaná v ďalších početných prípadoch. 

Európsky súd pre ľudské práva však pripúšťa určité zásahy do konečných súdnych rozhodnutí, ako výnimku zo zásady právnej istoty a zo zásady res iudicata, ak je takýto zásah odôvodnený potrebou nápravy extrémnej chyby súdneho rozhodnutia. 

Ďalej uvedené prípady sa týkajú civilných nárokov, o ktorých bolo rozhodnuté konečným rozsudkom, pričom konečný rozsudok bol následne zrušený rozhodnutím vyššieho súdu. Európsky súd pre ľudské práva v týchto prípadoch nezistil porušenie článku 6 ods. 1 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd. 

PROTSENCO v. RUSKO (Application no. 13151/04), § 33: Súd má za to, že uvedené okolnosti boli vzhľadom na svoju povahu a význam také, že ospravedlňovali zrušenie konečného rozsudku; toto zrušenie nebolo nezlučiteľné s princípom právnej istoty. 

TISHKEVICH v. RUSKO (Application no. 2202/05), § 23: Súd pripomína, že v záujme rešpektovania princípu právnej istoty, ktorý je implicitne vyjadrený v článku 6, konečné rozsudky by mali vo všeobecnosti zostať nedotknuté. Zrušené môžu byť iba za účelom nápravy fundamentálnych chýb (pozri Ryabykh v. Russia, číslo 52854/99, § 51-52, ECHR 2003 – IX). 

LENSKAYA v. RUSKO (Application no. 28730/03) § 40: Súd konštatuje, že vady vykonané obvodným a krajským súdom boli, vzhľadom na ich povahu a vplyv, postačujúce na to, aby odôvodnili opätovné otvorenie konania. Ponechanie takýchto vád bez nápravy by malo závažný vplyv na spravodlivosť, integritu a verejnú reputáciu súdneho procesu. 

Vzhľadom na uvedené, mimoriadne dovolanie v právnom poriadku Slovenskej republiky by mohlo byť v konkrétnom prípade zlučiteľné s judikatúrou Európskeho súdu pre ľudské práva za predpokladu, že súdne rozhodnutie napadnuté mimoriadnym dovolaním trpí tak závažnými chybami, že nevyhnutnosť ich nápravy prevažuje nad princípom právnej istoty a princípom res iudikata. Je zrejmé, že prípustnosť mimoriadneho dovolania v rozsahu akceptovateľnom Dohovorom o ochrane ľudských práv a základných slobôd je otázka kauzistická; limity prípustnosti sú iba ťažko zovšeobecniteľné. 

K otázke prípustnosti mimoriadneho dovolania v Slovenskej republike je ďalej potrebné poukázať na Odporúčanie Výboru Ministrov Rady Európy CM/Rec (2012)11 schválené 19. septembra 2012 o úlohe prokurátorov v netrestnej oblasti (ďalej len „odporúčanie“). Odporúčanie ustanovuje normatívne limity pre výkon činností prokurátorov v netrestnej oblasti pre tie členské štáty Rady Európy, ktoré tieto činnosti vo svojom právnom poriadku majú. Možno povedať, že odporúčanie zovšeobecňuje judikatúru ESĽP indikujúc pravidlá (najmä pravidlá limitujúce rozsah oprávnení) pri výkone činností prokurátorov v netrestnej oblasti. 

Odporúčanie zovšeobecnilo interpretáciu Európskeho súdu pre ľudské práva pri preskúmaní konečného súdneho rozhodnutia na návrh prokurátora takto: 

Článok 22 odporúčania: Za účelom dosiahnutia súladu s princípmi právnej istoty a res iudicata dôvody, na základe ktorých môže prokurátor podať návrh na preskúmanie konečného rozhodnutia súdu, by mali byť obmedzené na výnimočné prípady a preskúmanie by malo byť vykonané v rozumnej lehote. Účastníci konania by mali byť informovaní (rozumej o začatí konania o preskúmanie konečného rozhodnutia) a ak si to želajú, mali by sa zúčastniť prieskumného konania. 

V tejto súvislosti poukazujeme aj na neúspešný návrh Najvyššieho súdu Slovenskej republiky na vyslovenie nesúladu ustanovení § 243e a § 243g Občianskeho súdneho poriadku s Ústavou Slovenskej republiky, ktorému Ústavný súd Slovenskej republiky uznesením sp.zn. PL.ÚS. 57/99 z 19. júla 2000 nevyhovel. Vo východiskách na rozhodovanie uviedol: 

„1. Mimoriadne dovolanie je mimoriadnym opravným prostriedkom v občianskom súdnom konaní, ktoré upravuje Občiansky súdny poriadok (zákon č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov). 

Ako mimoriadny opravný prostriedok sa stalo jedným z prostriedkov procesného napadnutia právoplatných súdnych rozhodnutí. Mimoriadnym dovolaním začínajú mimoriadne opravné konania, v ktorých sa pripúšťa prelomenie právoplatnosti súdnych rozhodnutí, t. j. ich záväznosti a zásadnej nezmeniteľnosti. 

Mimoriadne opravné konanie v každom druhu procesu, nielen v civilnom procese, vychádza z myšlienky, že každé súdne rozhodnutie by malo byť nielen právoplatné, ale malo by byť aj vecne správne (zákonné a spravodlivé). To je napokon účel občianskeho súdneho konania vyjadreného v § 1 OSP. 

Právoplatnosť súdneho rozhodnutia zabezpečuje jeho stabilitu. Právoplatnosť súdneho rozhodnutia však môže, ale nemusí, v každom jednotlivom prípade zabezpečiť aj jeho vecnú správnosť. Ak je súdne rozhodnutie právoplatné, ale nie je vecne správne, vzniká rozpor medzi požiadavkami jeho stability a vecnej správnosti. Tento rozpor možno odstrániť iba použitím mimoriadneho opravného prostriedku. 

Vzniká však otázka, kedy je tento rozpor tak výrazný, že je opodstatnené pripustiť preskúmanie vecnej správnosti právoplatného rozhodnutia, a tak prípadne pripustiť aj zmenu alebo zrušenie takého rozhodnutia. 

Snaha presadiť vecnú správnosť a spravodlivosť konečného meritórneho rozhodnutia vyneseného v občianskom súdnom konaní bez ohľadu na nezmeniteľnosť a záväznosť súdneho rozhodnutia je legitímna v okamihu, keď sa v konaní alebo v rozhodnutí vyskytnú také pochybenia, ktoré sú v príkrom rozpore s ústavnými princípmi platiacimi v civilnom procese, pričom tieto pochybenia nie sú riešiteľné inak, než použitím mimoriadneho opravného prostriedku. V tejto spojitosti treba uviesť, že tieto pochybenia musia mať charakter narušenia princípov spravodlivého procesu (fair trial) a v konečnom dôsledku by mali znamenať odopretie práva na súdnu ochranu v duchu čl. 46 ods. 1 ústavy v súvislosti aj s podstatným (závažným) porušením práv účastníkov konania, ktorých ťažisko je v čl. 46 až 50 ústavy. Z toho vyplýva výnimočnosť použitia mimoriadneho opravného prostriedku a jeho aplikácia len vo veciach, v ktorých sa súdne rozhodnutie dostalo do rozporu s oprávnenými záujmami alebo právami účastníkov konania, ďalších osôb, ktoré sú priamo dotknuté obsahom výroku súdneho rozhodnutia, prípadne takými osobami, ktoré mali byť účastníkmi konania, ale z dôvodu pochybenia súdu sa nimi nestali. 

Výnimočnosť použitia mimoriadneho opravného prostriedku neznačí ojedinelosť jeho využívania. Príliš zúžené chápanie dosahu mimoriadneho opravného prostriedku, keď sa kladie dôraz na nezmeniteľnosť a záväznosť súdneho rozhodnutia, by mohlo mať veľmi významné a negatívne dôsledky. Vo veľkej miere by sa oslabila všeobecná dôvera vo vecnú správnosť a spravodlivosť rozhodovania súdov, čo sú hodnoty, prostredníctvom ktorých sa zabezpečuje účel občianskeho súdneho konania vyjadrený v § 1 OSP. 

Z uvedeného vyplýva, že mimoriadne opravné prostriedky sú zásadne prípustné v rozsahu, v ktorom je potrebné optimálnym spôsobom riešiť vzťah medzi stabilitou súdneho rozhodnutia a jeho vecnou správnosťou (spravodlivosťou). 

2. Legislatívna úprava mimoriadnych opravných prostriedkov musí rešpektovať predovšetkým to, že mimoriadny opravný prostriedok sa vytvára ako výnimka z pravidla stability súdneho rozhodnutia, vyjadreného jeho právoplatnosťou. Podstatou tejto výnimky je účel mimoriadneho opravného prostriedku, ktorým je jeho výnimočné použitie s cieľom presadiť vecnú správnosť a spravodlivosť súdneho rozhodnutia v odôvodnených prípadoch. 

Kritériá akceptovateľnosti právnej úpravy mimoriadneho opravného prostriedku preto podľa názoru ústavného súdu sú: 
• obmedzenie počtu mimoriadnych opravných prostriedkov, ktoré sa dajú použiť v súdnom konaní, 
• optimálne ustanovenie počtu procesne legitimovaných osôb na podanie mimoriadneho opravného prostriedku, 
• výber právoplatných rozhodnutí súdu, ktoré možno preskúmať v mimoriadnom opravnom konaní, 
• ustanovenie dôvodov na podanie mimoriadneho opravného prostriedku, ktoré sa musia obmedziť iba na najvážnejšie pochybenia v procese alebo v rozhodnutí (v jeho skutkovom a právnom základe), 
• povinnosť vyčerpať iné, dostupné právne (procesné) prostriedky nápravy pochybení, vytýkaných v mimoriadnom opravnom prostriedku, 
• časové obmedzenia možnosti podať mimoriadny opravný prostriedok, 
• ďalšie obmedzujúce predpoklady, ako je povinné zastúpenie alebo zaplatenie súdneho poplatku, prípadne náhrada trov konania, možnosť odmietnutia zjavne neopodstatneného mimoriadneho opravného prostriedku bez jeho meritórneho prerokovania. 

Rešpektovanie týchto kritérií právnej úpravy mimoriadnych opravných prostriedkov je nevyhnutné z hľadiska princípov právneho štátu (čl. 1 ústavy), ale aj z aspektov práva na súdnu ochranu (čl. 46 ústavy) a práva na spravodlivý proces v súlade s hodnotami, ktoré sa zaručujú čl. 6 ods. 1 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd. 

Tieto kritériá alebo limity náležitej a ústavne súladnej úpravy mimoriadnych opravných prostriedkov ústavný súd pri rozhodovaní o návrhu najvyššieho súdu konfrontoval so zákonnou úpravou mimoriadneho dovolania, zavedeného do právneho poriadku Slovenskej republiky zákonom č. 169/1998 Z. z.“. 

Opodstatnenosť tohto inštitútu v podmienkach Slovenskej republiky napriek všetkým kritikám dokumentuje nasledujúci prehľad o počte podaných podnetov, o počte podaných mimoriadnych opravných prostriedkov a o ich úspešnosti od roku 1998 do roku 2011: 

V roku 1998 bolo doručených GP SR 350 podnetov na podanie mimoriadneho dovolania. Generálny prokurátor podal na NS SR 4 mimoriadne dovovolania. NS SR vyhovel 3, zamietol 1. 

V roku 1999 bolo doručených GP SR 906 podnetov. Generálny prokurátor podal na NS SR 31 mimoriadnych dovolaní. NS SR vyhovel 12, zamietol 17. 

V roku 2000 bolo doručených GP SR 1102 podnetov. Generálny prokurátor podal na NS SR 87 mimoriadnych dovolaní. NS SR vyhovel 48, zamietol 28. 

V roku 2001 bolo doručených GP SR 1363 podnetov. Generálny prokurátor podal na NS SR 180 mimoriadnych dovolaní. NS SR vyhovel 119, zamietol 49. 

V roku 2002 bolo doručených GP SR 1259 podnetov. Generálny prokurátor podal na NS SR 332 mimoriadnych dovolaní. NS SR vyhovel 183, zamietol 72. 

V roku 2003 bolo doručených GP SR 1187 podnetov. Generálny prokurátor podal na NS SR 86 mimoriadnych dovolaní. NS SR vyhovel 72, zamietol 27. 

V roku 2004 bolo doručených GP SR 1291 podnetov. Generálny prokurátor podal na NS SR 99 mimoriadnych dovolaní. NS SR vyhovel 60, zamietol 22. 

V roku 2005 bolo doručených GP SR 1514 podnetov. Generálny prokurátor podal na NS SR 130 mimoriadnych dovolaní. NS SR vyhovel 45, zamietol 25. 

V roku 2006 bolo doručených GP SR 1494 podnetov. Generálny prokurátor podal na NS SR 97 mimoriadnych dovolaní. NS SR vyhovel 81, zamietol 15. 

V roku 2007 bolo doručených GP SR 1599 podnetov. Generálny prokurátor podal na NS SR 141 mimoriadnych dovolaní. NS SR vyhovel 70, zamietol 28. 

V roku 2008 bolo doručených GP SR 1689 podnetov. Generálny prokurátor podal na NS SR 153 mimoriadnych dovolaní. NS SR vyhovel 95, zamietol 20. 

V roku 2009 bolo doručených GP SR 1901 podnetov. Generálny prokurátor podal na NS SR 145 mimoriadnych dovolaní. NS SR vyhovel 113, zamietol 26. 

V roku 2010 bolo doručených GP SR 1746 podnetov. Generálny prokurátor podal na NS SR 165 mimoriadnych dovolaní. NS SR vyhovel 104, zamietol 28. 

V roku 2011 bolo doručených GP SR 1663 podnetov. Generálny prokurátor podal na NS SR 183 mimoriadnych dovolaní. NS SR vyhovel 128, zamietol 38. 

Spolu v rokoch 1998 až 2011 bolo doručených GP SR 17064 podnetov na podanie mimoriadneho dovolania. Generálny prokurátor podal na NS SR 1833 mimoriadnych dovolaní. NS SR vyhovel 1133, zamietol 396. 

Zakotvenie oprávnenia generálneho prokurátora podať na Najvyšší súd Slovenskej republiky za podmienok ustanovených v Civilnom sporovom poriadku mimoriadne dovolanie v sporových veciach nebude mať negatívny dosah na štátny rozpočet. To isté nemožno tvrdiť, ak by došlo k vypusteniu tohto doterajšieho oprávnenia generálneho prokurátora. Potvrdzuje to aj znenie predloženého legislatívneho zámeru (str. 85), ktoré predpokladá, že v súvislosti so zánikom inštitútu mimoriadneho dovolania v sporových veciach dôjde k nadmernému zaťaženiu Najvyššieho súdu Slovenskej republiky a že bude nutné personálne posilnenie tohto súdu s dopadom na štátny rozpočet. 

Na základe uvedeného trváme na tom, aby v celom legislatívnom zámere boli vypustené tie časti textu, ktoré vylučujú oprávnenie generálneho prokurátora podať mimoriadne dovolanie v sporových veciach (napr. str. 36, 83 a 84). V prípade rozdelenia Civilného súdneho kódexu na kódex upravujúci sporové konanie a kódex upravujúci mimosporové konanie, trváme na tom, aby v časti upravujúcej opravné prostriedky (teda aj pre sporové a aj pre mimosporové konanie), bol doplnený text v tomto znení: „Mimoriadne dovolanie ako opravný prostriedok, ktorý bude môcť podať generálny prokurátor, bude primerane upravené v súlade s Odporúčaním Výboru Ministrov Rady Európy CM/Rec (2012)11 z 19. septembra 2012 o úlohe prokurátorov v netrestnej oblasti, a to v sporovom, mimosporovom a správnom súdnom konaní, pričom dôvody prípustnosti tohto opravného prostriedku budú ustanovené so zreteľom na doterajšiu judikatúru Ústavného súdu Slovenskej republiky a Európskeho súdu pre ľudské práva.“. 

Tieto pripomienky uplatňujeme ako pripomienky zásadného charakteru. 

A len pre úplnosť dodávame, že mimoriadne dovolanie generálneho prokurátora má aj právnu tradíciu na území Slovenskej republiky. 

Súčasný civilný proces je výsledkom dlhodobého vývoja, ktorý má svoje korene už v rímskom procese. Napriek tomu, že rímske právo nebolo recipované v takej výraznej miere ako v západoeurópskych krajinách, jeho vplyv je nespochybniteľný. Do podoby súčasného procesného práva však významne zasiahlo aj právo germánske a cirkevné. 

Na našom území platilo uhorské právo, ktoré dlhodobo spočívalo na zásadách obyčajového práva. Na krátke obdobie po porážke maďarskej revolúcie v rokoch 1848 - 1849 bola i na uhorskom území rozšírená platnosť rakúskeho práva, ale tzv. judexkuriálna konferencia v roku 1861 vo svojich osemdielnych Dočasných právnych pravidlách prevzala dovtedajšie obyčajové právo, vrátane civilného procesného práva, pretože tieto pravidlá sa nestali zákonom, ale boli súdmi používané ako obyčajové právo. 

Uhorský civilný poriadok bol vybudovaný na základe nemeckého civilného poriadku z roku 1877 s niektorými odlišnosťami, ktoré vypracovala uhorská procesná teória. 

Konanie podľa uhorského občianskeho súdneho poriadku bolo trojinštančné. Pre odvolanie bolo charakteristické, na rozdiel od rakúskeho občianskeho súdneho poriadku (Civilní řád soudní, ďalej len „CRS“), že zákon pripúšťal novoty v odvolacom konaní (alebo tzv. nóva) a odvolanie malo vždy suspenzívny účinok, takže odvolateľ mohol vždy odvolanie rozšíriť na všetky výroky rozsudku. Odvolanie bolo prípustné len proti rozsudkom. Proti uzneseniu smeroval tzv. rekurz. Opravným prostriedkom proti rozsudkom odvolacích súdov bolo dovolanie, proti uzneseniam odvolacích súdov mohol účastník využiť tzv. dovolací rekurz. Jediným mimoriadnym opravným prostriedkom bola žaloba pre obnovu. V Čechách, na Morave a Sliezsku boli vydávané písané procesné predpisy už v druhej polovici 18. storočia. Takýmto predpisom je Jozefínsky súdny poriadok z roku 1781 a neskôr vydaný Západohaličský súdny poriadok z roku 1796. Dovtedajšie obyčajové právo bolo takto úplne zlikvidované a na jeho miesto nastúpila zákonná úprava. 

Jozefínsky proces rozlišoval riadne a mimoriadne opravné prostriedky. Ich delenie bolo viazané na inštitút právoplatnosti, ako je to aj v súčasnosti. Riadnym opravným prostriedkom proti rozsudkom súdu prvej inštancie bolo odvolanie (apelácia) a proti rozsudkom druhej stolice riadna revízia (dovolanie), ak išlo o rozsudky diformné, teda rozdielne. Dovolanie nebolo prípustné proti rozsudkom, ktorými boli prvostupňové rozsudky potvrdené. Proti potvrdzujúcemu rozsudku odvolacieho súdu pripustil mimoriadnu revíziu (mimoriadne dovolanie) až dvorský dekrét z 15. februára 1833. Mimoriadnosť tohto dovolania bola v tom, že bolo prípustné len z určitých dôvodov, a to pre zmätočnosť alebo zrejmú nespravodlivosť, avšak len v sporoch, ktorých hodnota prevyšovala určitú sumu (500 zlatých). Obsahový rozdiel medzi apeláciou a dovolaním nebol v podstate žiadny, pretože aj dovolací súd mohol rozsudok druhej inštancie sám zmeniť. Oba prostriedky mali suspenzívne a devolutívne účinky. Platil tu zákaz novôt a zákaz reformatio in peius, teda zákaz zmeny k horšiemu pre toho, kto opravný prostriedok podal. 

Medzi mimoriadne opravné prostriedky patrila, okrem mimoriadnej revízie, aj reštitučná žaloba. Reštitučná žaloba prislúchala osobe, ktorá v konaní utrpela ujmu, ktorú nebolo možné tolerovať z dôvodu spravodlivosti. V podstate v sebe spájala súčasné dôvody obnovy konania, dôvody zmätočnosti, ako aj inštitút odpustenia zmeškania lehoty. 

Okrem uvedených prostriedkov civilný proces poznal aj zmätočnú sťažnosť, ktorá mohla byť podaná len vtedy, keď chýbali absolútne procesné podmienky alebo keď bol porušený niektorý zo zásadných procesných princípov. Išlo buď o riadny alebo mimoriadny opravný prostriedok, a to v závislosti od toho, či bolo touto žalobou napadnuté právoplatné alebo ešte neprávoplatné rozhodnutie. Zmätočná žaloba mala devolutívny účinok. 

Jozefínsky právny poriadok rozlišoval opravné prostriedky proti rozsudku a proti uzneseniu. Riadnymi opravnými prostriedkami proti uzneseniu bol rekurz a riadny revízny rekurz. Mimoriadnym opravným prostriedkom bol mimoriadny revízny rekurz. 

K uvedenému treba uviesť, že proti nečinnosti súdov alebo proti porušeniu mlčanlivosti bola všeobecne prípustná sťažnosť, ktorá sa mohla podať na nadriadenom súde alebo u predsedu súdu alebo na ministerstve spravodlivosti. Sťažnosť však nebola opravným prostriedkom, ale tzv. prostriedkom justičného dozoru. V súčasnom civilnom procese možno nájsť paralelu napríklad so sťažnosťou na prieťahy v konaní, ktorá sa tiež rieši najskôr v správnej línii a predchádza sťažnosti, ktorá sa podáva na ústavný súd pre porušenie základných ľudských práv a slobôd. 

Mnohé dôvody opravného konania boli doposiaľ zachované, zvyčajne s iným, z nášho pohľadu vhodnejším, systematickým začlenením. 

Jozefínsky právny poriadok a jeho modifikácie platili až do 1. januára 1898, keď nadobudol účinnosť nový Civilný súdny poriadok (ďalej len „CSP“). Aj CSP rozlišoval opravné prostriedky na riadne a mimoriadne. Podľa CSP bolo odvolanie, ako aj dovolanie riadnym opravným prostriedkom. 

Odvolanie smerovalo proti rozsudkom prvej stolice, dovolanie proti rozsudkom druhej stolice. Predmetom odvolania, resp. dovolania mohol byť len výrok rozsudku vo veci samej. Odvolaním alebo dovolaním nebolo preto možné napadnúť samostatne ostatný obsah rozsudku, ako napr. výrok o náhrade súdnych trov, aj keď bol súčasťou rozsudku vo veci samej. Na to slúžili riadne opravné prostriedky proti uzneseniam – rekurz a dovolací rekurz. Ak však bolo voči rozsudku vo veci samej podané odvolanie alebo dovolanie a strana pociťovala ujmu aj na výroku o trovách konania, potom bolo prípustné z dôvodov procesnej ekonómie domáhať sa nápravy voči tomuto rozhodnutiu len odvolaním alebo dovolaním. 

Rozšírenie odvolania (dovolania) aj na iné časti rozsudku, ako je výrok vo veci samej, bolo nutne podmienené tým, že zároveň bolo podané odvolanie (dovolanie) proti výroku vo veci samej. 

Odvolanie aj dovolanie smerovali proti ešte neprávoplatným rozhodnutiam, konanie bolo teda trojinštančné. 

Lehota na podanie odvolania aj dovolania bola rovnaká – 14 dní od doručenia rozhodnutia. Odvolanie i dovolanie mali devolutívny a suspenzívny účinok. V prípade devolutívneho účinku odvolania a dovolania právny poriadok nepoznal výnimky, o týchto opravných prostriedkoch vždy rozhodoval nadriadený súd. Výnimky boli formulované len v prípade rekurzu. Suspenzívny účinok spočíval v tom, že podanie odvolania (dovolania) bránilo tomu, aby napadnutý rozsudok nadobudol právoplatnosť a vykonateľnosť, avšak vždy len v rozsahu návrhu. 

Spor sa na odvolacom (dovolacom súde) opätovne neprejednával, jeho činnosť bola len činnosťou prieskumnou. Táto prieskumná činnosť spočívala v tom, že súd skúmal, či rozsudok súdu prvého stupňa vyhovuje právu, či už formálnemu alebo hmotnému, pričom vychádzal práve z toho skutkového podkladu, ktorý bol základom rozsudku súdu prvej stolice. Táto prieskumná činnosť neprebiehala zo všetkých možných právnych hľadísk v konkrétnom prípade, ale len z tých, ktoré odvolateľ označil vo svojich odvolacích dôvodoch, ani s vyvodením všetkých možných dôsledkov nesprávnosti, ale len z tých, ktoré odvolateľ vo svojom odvolacom návrhu sám naznačil. 

Z vyššie uvedenej charakteristiky vyplýva, že odvolanie sa zásadne nelíšilo od dovolania a táto zhoda ich právnej úpravy sa prejavila aj v spôsobe rozhodovania v odvolacom (dovolacom) konaní, ktoré bolo v obidvoch prípadoch postavené na už spomínanom reformačnom princípe. 

Proti právoplatným rozhodnutiam smerovala žaloba pre zmätočnosť a žaloba na obnovu konania, ktoré boli teóriou označované ako mimoriadne opravné prostriedky. Úprava CSP ich chápala ako osobitné prostriedky smerujúce k odstráneniu právoplatného rozhodnutia. 

Na Slovensku platil Uhorský civilný súdny poriadok. Aj napriek tomu, že zákonodarca bol podľa historických prameňov pravdepodobne inšpirovaný úpravou opravných prostriedkov podľa CSP, právna úprava na Slovensku obsahuje mnoho zaujímavých prvkov. 

Na Slovensku bolo konanie takisto trojinštančné. Zákon poznal dva riadne opravné prostriedky – odvolanie a dovolanie, ktoré smerovali proti rozsudkom. Opravným prostriedkom proti uzneseniam bol rekurz a dovolací rekurz. 

Prípustnosť dovolania bola v porovnaní s úpravou v Čechách obmedzenejšia. Dovolacie dôvody neboli vypočítané taxatívne v zákone, ale možno ich vyvodiť z jednotlivých ustanovení. 

Ďalší rozdiel bol v tom, že dovolacie konanie v Čechách prebiehalo vždy neverejne, avšak s tým, že dovolací súd mohol v prípade potreby nariadiť ústne konanie. Pre ústne prejednanie veci platili primerane ustanovenia o odvolacom konaní. Na Slovensku bolo pravidlom, že dovolanie sa prejednalo na ústnom konaní. Prejednanie dovolania na neverejnom zasadnutí bolo výnimočné. 

Československá republika v roku 1918 zákonom č. 11/1918 Sb. prevzala dovtedajšie rakúske právo, ale aj dovtedajšie uhorské právo. V roku 1937 bola vypracovaná Osnova jednotného civilného poriadku, ktorá sa však nestala zákonom, takže v predmníchovskej republike, ako aj po roku 1945, naďalej platilo rozdielne civilné procesné právo v Čechách a na Slovensku. 

To, že obidva procesné kódexy nesplynuli, s nájdením najprijateľnejších alternatív z obidvoch procesných právnych poriadkov, možno oprávnene považovať za škodu. 

Podstatný zvrat v československom procesnom práve nastal v roku 1948. Zmena v spoločenských pomeroch, ktorá nastala po februári 1948 a po vydaní novej májovej ústavy, si vynútila novú úpravu občianskeho procesného práva. Táto zmena bola vykonaná zákonom č. 319/1948 Sb. o zľudovení súdnictva. V prvom rade všetky závažné veci boli zverené do rozhodovacej právomoci senátov, kde mali výrazné postavenie a prevahu sudcovia z ľudu. Ďalej bolo trojstupňové konanie nahradené dvojstupňovým. Organizácia súdov bola zjednodušená odstránením všetkých mimoriadnych súdov. Konanie bolo ovládané zásadou materiálnej pravdy, čo si nutne vyžiadalo odstránenie takých inštitútov, ako je kontumačný rozsudok alebo záväznosť súdu tzv. nespornými prednesmi strán. 

Odstránené bolo aj povinné zastúpenie advokátom. Najvyšší súd prestal byť revíznym súdom a stal sa odvolacím súdom tam, kde v prvom stupni rozhodovali krajské súdy. Týmto zákonom bola do civilného procesu zavedená sťažnosť pre zachovanie zákona, neskôr nazvaná sťažnosť pre porušenie zákona. Podľa pôvodnej právnej úpravy ju mohol podať len generálny prokurátor a pôvodne nebola viazaná žiadnou lehotou. Týmto zákonom boli s účinnosťou od 1. februára 1949 zrušené ustanovenia o dovolaní a zároveň aj ustanovenia o dovolacom rekurze. 

Následne bol vypracovaný nový Občiansky súdny poriadok, a to zákonom č. 142/1950 Sb. Tento zákon prevzal sťažnosť pre zasahovanie zákona pod novým názvom – sťažnosť pre porušenie zákona. Aktívne vecne legitimovaný na podanie tejto sťažnosti bol generálny prokurátor, a to vtedy, ak bol toho názoru, že v konaní alebo pri rozhodnutí bol porušený zákon. Pre chyby konania sa sťažnosť mohla podať vtedy, ak mali za následok nesprávne rozhodnutie vo veci alebo ak šlo o veci, ktoré nepatria do právomoci súdov. Sťažnosť bola vybavená tak, že Najvyšší súd vyslovil, že bol porušený zákon alebo sťažnosť zamietol. Ak bolo vyslovené, že bol porušený zákon, účastník konania mohol do 15 dní odo dňa doručenia rozsudku požiadať na súde, ktorý rozhodoval vo veci na prvom stupni, zrušenie alebo zmenu pôvodného rozhodnutia. 

Rozdelenie konania na tzv. akademický výrok o porušení zákona a následné vykonanie nápravy, nebolo opodstatnené. Tento stav bol odstránený až prijatím nového Občianskeho súdneho poriadku v roku 1963. 

Sťažnosť pre porušenie zákona bola tiež súčasťou Občianskeho súdneho poriadku z roku 1963 (zákon č. 99/1963 Zb.), ktorý platí po mnohých novelizáciách doteraz. Sťažnosť pre porušenie zákona bola naďalej mimoriadnym opravným prostriedkom, smerovala aj proti uzneseniam aj proti rozsudkom súdov alebo štátnych notárstiev a mohla byť podaná z dôvodu, že v konaní alebo pri rozhodovaní bol porušený zákon. Pre vady konania sa mohla podať len vtedy, keď mohli mať za následok nesprávne rozhodnutie vo veci samej alebo ak vada spočívala v tom, že vec nepatrí do právomoci súdov (štátnych notárstiev). Podanie sťažnosti nebolo prípustné len v zákone ustanovených prípadoch. Podanie sťažnosti pre porušenie zákona nikdy nepatrilo účastníkom konania, vždy ju mohli podať len tzv. strážcovia zákonnosti, ktorých okruh bol počas platnosti Občianskeho súdneho poriadku rozširovaný a menený. 

Lehota na podanie sťažnosti bola trojročná a plynula od právoplatnosti napadnutého rozhodnutia. Sťažnosť bola výlučne kasačným opravným prostriedkom. Najvyšší súd republiky alebo celoštátny rozhodol o nej buď tak, že ju zamietol alebo tak, že vyslovil, že bol porušený zákon a napadnuté rozhodnutie zrušil. Následne vo veci konal súd, ktorý vo veci konal v prvom stupni. 

Napriek tomu, že po roku 1989 sa rozsypalo vrece kritiky vznesenej na právne inštitúty, ktoré do nášho právneho poriadku zakotvil socialistický zákonodarca, treba mať na pamäti, že každá minca má dve strany. Naším zámerom nie je hájiť vtedajšiu právnu úpravu, ale prihliadať aj na pozitíva toho, kedy generálny prokurátor pre nevedomosť alebo nízke právne povedomie práve prostredníctvom sťažnosti dopomohol k náprave chybných rozhodnutí. Vyvstala tu otázka právnych odborníkov: „Zrušili sme sťažnosť pre porušenie zákona a teraz niet toho, kto by sa postaral o nápravu.“. Neodškriepiteľným faktom ostáva to, že odňatie dispozície s týmto opravným prostriedkom je viac ako nespravodlivé. 

Uvedená úprava opravných prostriedkov platila len pre konanie sporové, kde účastníci stáli proti sebe ako žalobca a žalovaný. Nesporové konania boli upravené osobitne, mimo CSP, a to zákonom č. 100/1931 Zb. o základných ustanoveniach nesporového súdneho konania. Opravnými prostriedkami v nesporovom konaní boli rekurz a dovolací rekurz, a to z toho dôvodu, že v nesporových konaniach súd rozhodoval uznesením. Rekurz, ako aj dovolací rekurz, sa mohol podať pre zmätočnosť alebo z iných dôvodov, ktorými boli hlavne nepríslušnosť súdu, neúplnosť konania, nezákonnosť, rozpor so spismi, nesprávne právne posúdenie, neprimeranosť alebo nevhodnosť urobeného rozhodnutia. 

Do systému opravných prostriedkov výrazne zasiahla novela Občianskeho súdneho poriadku z roku 1991 (zákon č. 519/1991 Zb.). Týmto zákonom bolo do nášho právneho poriadku opätovne zavedené dovolanie, ktoré bolo koncipované ako mimoriadny opravný prostriedok. Zároveň boli rešpektované odporúčania Výboru rady ministrov Rady Európy, prijaté v roku 1984 pod názvom Zásady civilného procesu na lepšie fungovania justície, ktoré odporúčajú, aby platné právne predpisy smerovali k jednoduchšiemu a rýchlejšiemu civilnému procesu. Tieto zásady odporúčajú obmedziť opravné prostriedky dozorového charakteru. 

Dovolanie tak nahradilo dovtedajší mimoriadny opravný prostriedok – sťažnosť pre porušenie zákona. Dovolanie môže podať účastník konania na základe vlastného rozhodnutia bez súčinnosti iného orgánu verejnej moci. 

Do kategórie mimoriadnych opravných prostriedkov patrí dovolanie a mimoriadne dovolanie. Osobou oprávnenou podať mimoriadne dovolanie je generálny prokurátor, ktorý môže na podnet účastníka konania, osoby dotknutej rozhodnutím súdu alebo osoby poškodenej rozhodnutím súdu zistiť, že právoplatným rozhodnutím súdu bol porušený zákon a ak to vyžaduje ochrana práv a zákonom chránených záujmov fyzických osôb, právnických osôb alebo štátu a ak túto ochranu nemožno dosiahnuť inými právnymi prostriedkami. Mimoriadne dovolanie sa podáva do jedného roka od právoplatnosti napadnutého rozhodnutia. Mimoriadnym dovolaním možno, na rozdiel od dovolania, napadnúť aj právoplatné rozhodnutia súdov prvého stupňa. Navyše mimoriadne dovolanie nie je (na rozdiel od dovolania) spoplatnené. Okrem toho zákonodarca vyžaduje, aby účastník konania bol už podaním dovolania zastúpený osobou s právnickým vzdelaním. Dôvody na podanie mimoriadneho dovolania sú totožné s dovolacími dôvodmi. 

Súčasná právna úprava sa v značnej miere inšpirovala právnou úpravou, ktorá u nás platila do roku 1948, teda z pôvodného (klasického) civilného procesu. Spoločenské zmeny, ktoré priniesol rok 1948, boli príčinou diskontinuity vývoja civilného procesu, ako aj príčinou zjednodušenia civilného procesu a jeho jednotlivých inštitútov, v dôsledku čoho bol civilný proces zbavený mnohých pokrokových ustanovení. O nadviazanie na klasický civilný proces sa pokúsil zákonodarca prijatím zákona č. 519/1991 Zb., doposiaľ však išlo len o čiastkové úpravy. 

Napriek snahe o návrat ku klasickým inštitútom je veľmi ťažké prekonať stav, ktorý u nás existoval, pretože ako potvrdzujú aj dôvodové správy k občianskym súdnym poriadkom z rokov 1950 a 1963, zákonodarca sa markantne snažil o deformalizáciu formálneho práva. V dôsledku týchto zmien boli zanedbané mnohé procesné nástroje, ktoré vždy prospievali ku garancii spravodlivého konania. 

Legislatívny zámer Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky rekodifikácie civilného práva procesného je v časti o opravných prostriedkoch krokom späť, preto by nová rekodifikácia civilného procesu mala predovšetkým čerpať z dôkladnej historickoprávnej komparácie, ako aj z horizontálnej komparácie v rámci stredoeurópskeho priestoru, ktorá by sa následne prispôsobila právnym požiadavkám (ale aj súčasným ekonomickým), čím by sa mohlo prispieť k vytvoreniu moderného, hospodárneho a spravodlivého civilného procesného kódexu. 
 	Z 	N 	Podľa stanoviska generálnej prokuratúry „mimoriadne dovolanie v právnom poriadku Slovenskej republiky by mohlo byť v konkrétnom prípade zlučiteľné s judikatúrou Európskeho súdu pre ľudské práva za predpokladu, že súdne rozhodnutie napadnuté mimoriadnym dovolaním trpí tak závažnými chybami, že nevyhnutnosť ich nápravy prevažuje nad princípom právnej istoty a princípom res iudikata. Je zrejmé, že prípustnosť mimoriadneho dovolania v rozsahu akceptovateľnom Dohovorom o ochrane ľudských práv a základných slobôd je otázka kauzistická; limity prípustnosti sú iba ťažko zovšeobecniteľné. 
K otázke prípustnosti mimoriadneho dovolania v Slovenskej republike je ďalej potrebné poukázať na Odporúčanie Výboru Ministrov Rady Európy CM/Rec (2012)11 schválené 19. septembra 2012 o úlohe prokurátorov v netrestnej oblasti (ďalej len „odporúčanie“)... 
Odporúčanie zovšeobecnilo interpretáciu Európskeho súdu pre ľudské práva pri preskúmaní konečného súdneho rozhodnutia na návrh prokurátora takto: Článok 22 odporúčania: Za účelom dosiahnutia súladu s princípmi právnej istoty a res iudicata dôvody, na základe ktorých môže prokurátor podať návrh na preskúmanie konečného rozhodnutia súdu, by mali byť obmedzené na výnimočné prípady a preskúmanie by malo byť vykonané v rozumnej lehote. Účastníci konania by mali byť informovaní (rozumej o začatí konania o preskúmanie konečného rozhodnutia) a ak si to želajú, mali by sa zúčastniť prieskumného konania.“ 
Vo vzťahu k judikatúre Európskeho súdu pre ľudské práva pripomíname, že Európsky súd pre ľudské práva (ďalej len „ESĽP“) vo svojich rozhodnutiach opakovane dospel k názoru, že v dôsledku zrušenia právoplatného a záväzného súdneho rozhodnutia došlo k porušeniu článku 6 Dohovoru v prípadoch, v ktorých na základe procesného úkonu osoby odlišnej od účastníkov konania, a to hoci aj na podnet niektorého z účastníkov konania, došlo ku zrušeniu právoplatného a záväzného súdneho rozhodnutia (napríklad Kutepov a Anikeyenko proti Rusku, rozsudok z 25. októbra 2005, § 33) ESĽP v mnohých prípadoch, kedy na základe podania generálneho prokurátora (resp. inej úradnej osoby), ktorá nebola účastníkom súdneho sporu, bolo právoplatné a záväzné rozhodnutie zrušené, dospel k záveru o zmarení celého súdneho konania skončeného vydaním súdneho rozhodnutia, ktoré predstavovalo res iudicata (napríklad Tripon proti Rumunsku (č. 2), rozsudok z 23. septembra 2008, § 22; Brumărescu proti Rumunsku, rozsudok z 28. októbra 1999, § 62; SC Maşinexportimport Industrial Group SA proti Rumunsku, rozsudok z 1. decembra 2005, § 36; Cornif proti Rumunsku, rozsudok z 11. januára 2007, §§ 29-30). ESĽP konštatoval porušenie princípu právnej istoty a v dôsledku toho aj práva na spravodlivý súdny proces podľa článku 6 ods. 1 Dohovoru v prípadoch, kedy preskúmavaný mimoriadny opravný prostriedok nebol prístupný pre účastníkov súdneho konania, ale bol dostupný iba generálnemu prokurátorovi a v dôsledku jeho podania príslušný súd zmaril celé súdne konanie, ktoré sa skončilo právoplatným súdnym rozhodnutím, ktoré predstavovalo res iudicata (napríklad vyššie citovaný Tripon proti Rumunsku (č. 2). V zmysle rozhodovacej praxe ESĽP nemalo na vyššie uvedený záver vplyv ani časové obmedzenie pre uplatnenie procesného úkonu, v dôsledku ktorého došlo ku zrušeniu právoplatného súdneho rozhodnutia, pretože časové obmedzenie nie je podľa ESĽP postačujúce na to, aby existenciu takéhoto inštitútu dostačujúco ospravedlňovalo, a ani na to, aby mohla byť vyslovená zlučiteľnosť mimoriadneho dovolania s článkom 6 ods. 1 Dohovoru (vyššie citovaný rozsudok SC Maşinexportimport Industrial Group SA proti Rumunsku). Vo veci Asito proti Moldavsku (rozsudok z 8. novembra 2005, ods. 47) sa ESĽP zaoberal obdobným právnym inštitútom ako je mimoriadne dovolanie upravené v OSP, a to návrhom na zrušenie, prostredníctvom ktorého mohol generálny prokurátor napadnúť akékoľvek konečné rozhodnutie súdu. Týmto postupom bolo možné docieliť zrušenie konečných a vykonateľných súdnych rozhodnutí a ESĽP vyslovil, že takýto postup predstavuje porušenie princípu právnej istoty a zároveň konštatoval porušenie práva sťažovateľa na spravodlivý súdny proces podľa článku 6 ods. 1 Dohovoru. 
Z relevantnej judikatúry ESĽP vyplýva, že systém opravných prostriedkov zakotvený v právnom poriadku zmluvnej strany Dohovoru musí byť nevyhnutne v súlade s požiadavkami článku 6 Dohovoru. Vo všeobecnosti, pre použitie mimoriadnych opravných prostriedkov platí, že sú prípustné iba vo výnimočných prípadoch. ESĽP tak v rámci svojej rozhodovacej praxe už viackrát vyslovil nezlučiteľnosť mimoriadneho opravného prostriedku s princípom právnej istoty a konštatoval porušenie článku 6 ods. 1 Dohovoru v tých prípadoch, kedy k nariadeniu opätovného preskúmania veci došlo z dôvodu existencie odlišného právneho posúdenia veci oproti právnemu názoru vnútroštátnych súdov, ktoré vec s konečnou platnosťou prejednali a meritórne rozhodli. Napríklad vo veci Stere a ostatní proti Rumunsku (rozsudok z 23. februára 2006, ods. 53) ESĽP uviedol, že v prípade, kedy by účastník konania napádal právoplatné súdne rozhodnutie iba za účelom dosiahnuť nové prejednanie, posúdenie a rozhodnutie vo veci, zrušením právoplatných rozhodnutí by dochádzalo k vytvoreniu prostredia právnej neistoty vedúceho k úpadku dôvery občanov v právny systém a v dôsledku toho aj dôvery v právny štát. Z dostupnej judikatúry ďalej vyplýva, že opodstatnenosť použitia mimoriadneho opravného prostriedku za účelom zrušenia súdneho rozhodnutia a prípustnosť odklonu od zachovania princípu právnej istoty bola uznaná v iba prípadoch, kedy v priebehu konania došlo k závažným procesným pochybeniam konajúcich súdov, t.j. k vadám konania. 
V tomto ohľade pripomíname, že v prípade závažných pochybení na strane súdu je podľa právneho poriadku SR účastníkovi konania priamo dostupný mimoriadny opravný prostriedok v podobe dovolania, prostredníctvom niektorého z dovolacích dôvodov zakotvených v § 237 OSP. Podľa tohto § „dovolanie je prípustné proti každému rozhodnutiu odvolacieho súdu, ak a) sa rozhodlo vo veci, ktorá nepatrí do právomoci súdov; b) ten, kto v konaní vystupoval ako účastník, nemal spôsobilosť byť účastníkom konania; c) účastník konania nemal procesnú spôsobilosť a nebol riadne zastúpený; d) v tej istej veci sa už prv právoplatne rozhodlo alebo v tej istej veci sa už prv začalo konanie; e) sa nepodal návrh na začatie konania, hoci podľa zákona bol potrebný; f) účastníkovi konania sa postupom súdu odňala možnosť konať pred súdom; g) rozhodoval vylúčený sudca alebo bol súd nesprávne obsadený, ibaže namiesto samosudcu rozhodoval senát.“ Ide o tzv. dôvody zmätočnosti rozhodnutia. Dôvody zmätočnosti sú okrem § 237 vymedzené aj v § 221 ods. 1 písm. a.) až g.) OSP a právna teória ich definuje ako v zákone taxatívne vymedzené prípady, ktoré predstavujú vážne procesné nedostatky a pre existenciu ktorých je potrebné rozhodnutie vždy zrušiť. Ich závažnosť je dokonca natoľko významná, že súd vec nebude vecne prejednávať a rozhodnutie zruší vždy, ak sa zistí, že konanie, resp. rozhodnutie touto vadou aj skutočne trpí, t.j. bez ohľadu na vecnú správnosť (nesprávnosť) rozhodnutia. V prípade ich existencie sú dôvodom na podanie odvolania, ako aj dovolania a ich zistenie následne smeruje vždy k zrušeniu napadnutých rozhodnutí. 
V tomto ohľade je potrebné uviesť, že duplicita dovolania s mimoriadnym dovolaním je dlhodobo kritizovaná, pričom sa ako na zásadné negatívum upozorňuje na konštrukciu mimoriadneho dovolania, ktoré jedného z účastníkov zvýhodňuje (konanie bez zastúpenia, bez súdneho poplatku, neprimeraná lehota, nejasne a vágne vymedzená prípustnosť). Prípustnosť mimoriadneho dovolania je koncipovaná oveľa širšie ako prípustnosť dovolania, pritom v niektorých otázkach (napr. dôvodoch) sa úplne prekrývajú. Vymedzenie neprípustnosti dovolania sa potom javí ako zbytočné, keďže sa dá preklenúť prostredníctvom mimoriadneho dovolania. Tieto dva opravné prostriedky si potom vlastne konkurujú. Právna úprava pritom musí byť nastavená tak, aby si opravné prostriedky nekonkurovali, aby ich úprava nebola duplicitná, ale aby pokrývali odlišné právne situácie. Vzhľadom na uvedené je nevyhnutné, aby jeden z týchto opravných prostriedkov bol zrušený, pričom niektoré jeho prvky (tie pozitívne vnímané) budú zakomponované do právnej úpravy dovolania. 
Vo vzťahu k rozsudkom ESĽP, na ktoré generálna prokuratúra vo svojej zásadnej pripomienke poukázala, uvádzame, že v týchto prípadoch ESĽP nekonštatoval porušenie práv podľa článku 6 ods. 1 Dohovoru napriek využitiu mimoriadneho opravného prostriedku v súdnom konaní. Je však potrebné uviesť tú skutočnosť, že vo všetkých troch prípadoch Súd najprv poukázal už na svoje skoršie stanovisko, a to, že v záujme právnej istoty, implicitne zahrnutej v článku 6 Dohovoru, by právoplatné rozsudky, vo všeobecnosti, mali zostať „nedotknuté“. K ich zrušeniu by preto malo dochádzať iba za účelom nápravy zásadných vád“. Na základe toho sa ESĽP pri preskúmavaní týchto prípadov sústredil na to, či dôvody, ktoré viedli k zrušeniu už právoplatného rozsudku spadajú pod túto výnimku „nedotknuteľnosti“. V prípade Protsenco proti Rusku, došlo k zrušeniu právoplatného rozsudku na základe mimoriadneho prieskumu podaného poľnohospodárskym družstvom, ktorého ako vlastníka pozemku vynechal okresný súd z konania. Súd v rozsudku uviedol, že: „zrušenie rozsudku prostredníctvom mimoriadneho prieskumu bolo opodstatnené vzhľadom k okolnostiam a preto, aby bola dosiahnutá rovnováha medzi záujmami sťažovateľky a potrebou zabezpečiť riadny výkon spravodlivosti, ktorý zahŕňa aj záujem tretej strany.“ A ďalej uviedol, že rozsudok v prospech sťažovateľky bol zrušený z toho dôvodu, že: „okresný súd sa nezaoberal všetkými okolnosťami prípadu, neidentifikoval všetkých účastníkov konania a nepozval vlastníka pozemku do konania, čo malo za následok nepriaznivý vplyv na práva tohto vlastníka. Navyše tretia osoba, teda vlastník pozemku, sa o rozsudku dozvedel až po tom, čo nadobudol právoplatnosť a vzhľadom k tomu, že nebol účastníkom konania, nemohol podať žiaden opravný prostriedok.“ V prípade Tishkevich proti Rusku bolo žalovanému odopreté jeho právo ako účastníka konania, tým, že sa rozhodlo o jeho záväzku bez jeho účasti na konaní, pretože okresný súd doručil predvolanie na zlú adresu. Žalovaný sa domohol nápravy tohto stavu prostredníctvom mimoriadneho prieskumu. ESĽP rovnako ako v predchádzajúcom prípade posudzoval, či k porušeniu práv žalovaného došlo na základe zásadných vád, kvôli ktorým bol rozsudok v jeho neprospech neskôr na základe tohto opravného prostriedku zrušený. ESĽP vo svojom rozsudku uviedol: „tým, že okresný súd pojednával prípad bez toho, aby o tom žalovaný vedel, zbavil konanie jeho základného znaku, a to sporovosti.“ Z tohto dôvodu trpelo konanie zásadnou vadou, preto zrušenie už právoplatného rozsudku bolo odôvodnené. Tretí prípad, na ktorý generálna prokuratúra poukázala, bol Lenskaya proti Rusku. Tento prípad sa týkal trestného konania, ktoré bolo začaté na základe trestného oznámenia sťažovateľky. Tá v ňom obvinila svojho bývalého manžela z ublíženia na zdraví. Súdne konanie, ktoré sa voči obvinenému viedlo, vyústilo až do jeho odsúdenia a súd ho tiež zaviazal k povinnosti zaplatiť sťažovateľke náhradu majetkovej škody aj nemajetkovej ujmy. Súd tak urobil aj napriek tomu, že v konaní neboli predložené jasné dôkazy, že trestný čin spáchal. Odsúdený so svojim zástupcom podali v súlade s Trestným poriadkom žiadosť o mimoriadne preskúmanie. Žiadosti bolo vyhovené a následne odsudzujúci rozsudok bol zrušený, keďže v konaní bola porušená zásada prezumpcie neviny a odsúdenému nebolo dokázané, že trestný čin v skutočnosti aj spáchal. ESĽP vo svojom rozsudku odkázal na už vyššie spomenuté stanovisko, čo s týka „nedotknuteľnosti“ rozsudku a zopakoval, že: „Dohovor v princípe pripúšťa obnovu konania, aby štát mohol napraviť svoje omyly v trestnom konaní.“ ESĽP ďalej v rozsudku uviedol, že: „omyly, ktorých sa dopustil okresný a krajský súd vo svojej podstate dostatočné a účinné na to, aby oprávňovali obnovu konania. Ponechanie takýchto omylov bez nápravy by vážne ovplyvnilo spravodlivosť, integritu a dobré meno vo verejnosti súdneho konania.“ 
Z existujúcej judikatúry teda vyplýva, že ESĽP by v prípade úspešného použitia mimoriadneho dovolania z iných dôvodov ako sú tzv. dôvody zmätočnosti rozhodnutia s najväčšou pravdepodobnosťou konštatoval porušenie článku 6 ods. 1 Dohovoru. Okrem vyplatenia priznaného spravodlivého zadosťučinenia by bolo potrebné na vnútroštátnej úrovni obnoviť v rámci výkonu rozsudku ESĽP napadnuté vnútroštátne konanie a uviesť ho do stavu pred podaním mimoriadneho dovolania. Prípad by tak bol rozhodnutý v neprospech účastníka „v prospech“ ktorého bolo mimoriadne dovolanie podané, čo je absurdná situácia. Pri použití mimoriadneho dovolania sa navyše účastník sporu vystavuje riziku zmeškania lehoty na podanie sťažnosti podľa článku 127 ústavy, a následnej sťažnosti na ESĽP, keďže tento prostriedok nápravy nie je považovaný za taký, ktorý je potrebné v zmysle judikatúry ESĽP vyčerpať. 
K historickému prehľadu tejto časti uvádzame, že sa s ním stotožňujeme, ale predkladateľ Legislatívneho zámeru v ňom nevidí argumenty pre zachovanie mimoriadneho dovolania. 

Rozporové konanie uskutočnené dňa 21. marca 2013. GP trvá na zásadnej pripomienke, MSSR trvá na svojom názore, rozpor nie je odstránený. 	
GP SR 	5. K trovám konania v sporových konaniach 
Nesúhlasíme so zámerom predkladateľa ustanoviť, aby súd mohol v sporových konaniach rozhodovať o trovách konania aj bez návrhu (str. 78). Takýto zámer odporuje jednej zo základných zásad civilného súdneho konania - zásade dispozičnej. Naviac, takáto právna úprava v konečnom dôsledku nebude viesť k zrýchleniu súdneho konania, ale naopak, k jeho spomaleniu (bude potrebné opätovné skúmanie súdneho spisu). 

Okrem uvedeného, trváme na tom, aby predkladateľ sa dôsledne zaoberal aj otázkou výšky trov konania. Podľa nášho názoru výška trov konania by v žiadnom prípade nemala presiahnuť hodnotu predmetu sporu. Uvedené sa týka aj úrokov z omeškania. V tomto smere je potrebné navrhnúť zmeny aj súvisiacich hmotnoprávnych predpisoch. 

Tieto pripomienky uplatňujeme ako pripomienky zásadného charakteru. 
 	Z 	N 	Vzhľadom na to, že náhrada trov konania je postavená na zásade úspechu v konaní, tak nie je rozhodujúce, či účastník návrh podá alebo nie. Nemôže v tomto prípade ísť o porušenie dispozičnej zásady. Navrhovaným riešením sa ušetrí niekoľko krokov v konaní. 

Rozporové konanie uskutočnené dňa 21. marca 2013. GP SR netrvá na zásadnej pripomienke, rozpor odstránený. 
 	
GP SR 	6. K vývoju procesnej právnej úpravy v správnom súdnictve 
Zákon č. 121/1920 Sb., ktorým sa uvádza ústavná listina Československej republiky, v § 95 ods. 2 ustanovil, že „Pre celé územie Československej republiky je zriadený jediný najvyšší súd.“. So zreteľom na túto ústavnú právnu úpravu odporúčame formulačne upraviť text na str. 42 - zvádza k výkladu, že najvyšší správny súd zriadený zákonom č. 3/1918 Sb. o najvyššom správnom súde a o riešení kompetenčných konfliktov bol súdom najvyššieho stupňa popri všeobecnom najvyššom súde. Tvrdenie, že ústavná listina „...označila najvyšší správny súd za orgán poskytujúci túto ochranu na najvyššom stupni“, nemá oporu v ústavnej listine a z návrhu predloženého legislatívneho zámeru je potrebné ho vypustiť. 

Okrem uvedeného, na str. 45 (druhý riadok v prvom odseku) je potrebné nahradiť slová „zákon č. 62/1952 Zb. o prokuratúre“ slovami „zákon č. 65/1952 Sb. o prokuratúre“. Zákon o prokuratúre z 30. októbra 1952 bol vyhlásený v „Sbierke zákonov republiky Československej“ pod č. 65; ide o zákon Národného zhromaždenia Československej republiky. K skratke zbierky zákonov „Sb.“ používanej v roku 1952 pozri § 1 písm. a) a § 3 zákona č. 214/1948 Sb. o zbierkach zákonov. 
 	O 	A 	 	
GP SR 	7. K organizácii správneho súdnictva 
Za najvhodnejšie považujeme riešenie, výsledkom ktorého by bolo zriadenie samostatného Najvyššieho správneho súdu. 

Ak Najvyšší správny súd nebude zriadený, odporúčame zvážiť vytvorenie dvoch alebo viacerých správnych podkolégií v rámci správneho kolégia na Najvyššom súde Slovenskej republiky v členení podľa hlavných úsekov jeho činnosti v oblasti správneho súdnictva. Potrebný počet a druhy správnych podkolégií možno vyvodiť z textu o právomoci súdov v správnom súdnictve uvedeného na str. 98 a z nápadu vecí na Najvyšší súd Slovenskej republiky vo veciach správneho súdnictva. Vytvorenie podkolégií v rámci správneho kolégia by umožnilo špecializáciu v oblasti správneho súdnictva, ktorá je dôležitá pre zabezpečenie predvídateľnosti súdnych rozhodnutí a zrýchlenie súdneho konania. 

Nemáme námietky proti tomu, aby krajské súdy zostali základným článkom organizácie správneho súdnictva (str. 99) . 

Stotožňujeme sa aj so zámerom predkladateľa (str. 114) presunúť agendu priestupkov podľa zákona SNR č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov a priestupkov v doprave do právomoci trestného súdnictva v rámci trestnej agendy trestnými sudcami podľa Trestného poriadku. Časť správnej agendy by sa tým presunula na okresné súdy. 
 	O 	ČA 	Vytvorenie podkolégií stojí za zváženie, avšak takýto krok by bol prípadne riešený až v paragrafovom znení zákona. 

Rozporové konanie uskutočnené dňa 21. marca 2013. GP netrvá na zásadnej pripomienke, rozpor odstránený. 
Predkladateľ víta akceptovanie návrhu týkajúceho sa presunu agendy priestupkov podľa zákona SNR č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov a priestupkov v doprave do právomoci trestného súdnictva v rámci trestnej agendy trestnými sudcami podľa Trestného poriadku. Časť správnej agendy by sa tým presunula na okresné súdy, avšak v rámci trestného súdnictva. 
 	
GP SR 	8. K vypusteniu zákonných lehôt na rozhodnutie 
Odporúčame prehodnotiť zámer vypustiť zákonné lehoty na rozhodnutie (str. 71), a to najmä lehoty na rozhodnutie o návrhu na nariadenie predbežného opatrenia podľa § 75 ods. 4, 5 a 102 ods. 1 Občianskeho súdneho poriadku, lehotu na rozhodnutie o znalečnom podľa § 139 ods. 2 Občianskeho súdneho poriadku, lehotu na rozhodnutie o trovách konania podľa § 151 ods. 3 Občianskeho súdneho poriadku, lehotu na odoslanie rozsudku plynúcu od jeho vyhlásenia ustanovenú v § 158 ods. 5 Občianskeho súdneho poriadku, lehotu vo veciach určenia mena alebo priezviska maloletého dieťaťa a ustanovenia poručníka maloletému dieťaťu ustanovenú v § 176 ods. 3 Občianskeho súdneho poriadku, lehoty v konaní o vyslovenie prípustnosti prevzatia alebo držania v ústave zdravotníckej starostlivosti podľa § 191a až 191g Občianskeho súdneho poriadku a lehoty na rozhodnutie o odvolaní proti rozhodnutiu o návrhu na nariadenie predbežného opatrenia ustanovené v § 217 ods. 1 Občianskeho súdneho poriadku. Tieto lehoty zaručujú ochranu ústavným právam a slobodám. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadného charakteru. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie sa uskutočnilo dňa 21. marca 2013. GP SR netrvá na zásadnej pripomienke, rozpor odstránený. 	
GP SR 	9. K zjednocovaniu rozhodovacej činnosti súdov 
Prokurátori pri plnení úloh, ktoré patria do ich právomoci, získavajú poznatky, ktoré môžu prispieť k zjednoteniu rozhodovacej činnosti súdov. Z tohto dôvodu odporúčame priznať aj generálnemu prokurátorovi oprávnenie podať kolégiu alebo plénu Najvyššieho súdu Slovenskej republiky návrh na zaujatie stanoviska k rozhodovacej činnosti súdov vo veciach určitého druhu a tiež povinnosť vyjadriť sa v určenej lehote k ostatným návrhom na zaujatie stanoviska k rozhodovacej činnosti súdov (str. 74 posledný odsek v tretej hlave). Takýto inštitút by bol ďalším právnym prostriedkom na zjednotenie rozhodovacej činnosti súdov. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadného charakteru. 
 	Z 	ČA 	Na rozporovom konaní uskutočnenom dňa 21. marca 2013 bolo dohodnuté, že pripomienka bude preformulovaná zo strany Generálnej prokuratúry SR. GP SR mailom poslala preformulovanú pripomienku v nasledovnom znení: /Na základe dohovoru z rozporového konania z 21.3.2013 zasielame upresnenie našej pripomienky č. 9 k zjednocovaniu rozhodovacej činnosti súdov, v zmysle ktorej by sa mal v Legislatívnom zámere na str. 74 Tretia hlava - zloženie súdu a vylúčenie sudcov doplniť štvrtý odsek začínajúci "Ak dospeje senát najvyššieho súdu...." poslednou vetou znejúcou 
"Ak bude vec postúpená veľkému senátu, veľký senát požiada o vyjadrenie generálneho prokurátora."/ 
Danú pripomienku MSSR akceptuje čiastočne, do textu legislatívneho zámeru sa doplní nasledujúca veta: "Zváži sa možnosť veľkého senátu požiadať o vyjadrenie generálneho prokurátora." 

GP SR 	10. K zámeru umožniť náhradné doručenie platobného rozkazu 
Nesúhlasíme so zavedením náhradného doručenia platobného rozkazu (str. 79). Platobný rozkaz môže vydať súd za podmienok ustanovených v zákone aj bez vypočutia odporcu. Nesúhlasíme s názorom, že vylúčenie náhradného doručenia platobného rozkazu spôsobuje prieťahy v konaní. Nejde predsa o riadne súdne konanie, ale o skrátené konanie - odporca sa môže účinne brániť len vtedy, ak sa o vydaní platobného rozkazu dozvie. Platobný rozkaz je exekučným titulom. Preto vylúčenie náhradného doručenia platobného rozkazu, ale aj rozkazu na plnenie či ďalších rozkazov, ktoré budú vydávané v skrátenom súdnom konaní, má svoju podstatu a zmysel. A nielen to. Zaručuje prístup k spravodlivosti garantovaný čl. 46 Ústavy Slovenskej republiky a čl. 6 ods. 1 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadného charakteru. 
 	Z 	A 	 	
GP SR 	11. K dovolaniu 
Do časti upravujúcej dovolanie systematicky nepatrí časť o neprípustnosti dovolania proti rozsudkom, ktorými sa rozhodlo o rozvode manželstva, o vyhlásení manželstva za neplatné alebo že nie je, ale ani o prípustnosti dovolania v ostatných rodinnoprávnych veciach. Túto časť odporúčame presunúť na str. 90, kde sú upravené v rámci mimosporových vecí konania vo veciach rodinnoprávnych. 

Okrem uvedeného, na str. 90 v časti upravujúcej oprávnenie generálneho prokurátora podať dovolanie v mimosporových veciach, odporúčame uviesť konkrétne, v ktorých veciach bude mať generálny prokurátor takéto oprávnenie. Súčasne odporúčame zvážiť, či by nebolo správne mimoriadny opravný prostriedok, ktorý bude oprávnený podávať generálny prokurátor, označiť inak - napríklad pojmom „mimoriadne dovolanie“ - a to so zreteľom na skutočnosť, že generálny prokurátor nie je účastníkom konania. 

Tieto pripomienky uplatňujeme ako pripomienky zásadného charakteru. 
 	Z 	ČA 	Prvá časť pripomienky - akceptovaná. 
Druhá časť pripomienky - čiastočne akceptovaná – vymedzenie samotných mimosporových konaní bude závisieť od hmotnoprávnej úpravy, preto v tejto fáze prác nie je možné taxatívne vymedziť konania, v ktorých bude môcť generálny prokurátor podať dovolanie. 
 	
GP SR 	12. Ku konaniu vo veciach rodinnoprávnych 
V časti upravujúcej konanie vo veciach rodinnoprávnych na str. 90 odporúčame expressis verbis uviesť, že (alebo či) tu budú patriť aj konania o návrhu prokurátora na uloženie ochrannej výchovy osobe, ktorá pre nedostatok veku nie je trestne zodpovedná a spáchala čin, ktorý by inak bol trestným činom (pozri § 105 Trestného zákona). 

Nad rámec platnej právnej úpravy odporúčame dôsledne riešiť problematiku protiprávnej činnosti osôb, ktoré páchajú trestnú činnosť, avšak pre nedostatok veku nie sú trestne zodpovedné. Inými slovami. Odporúčame upraviť osobitný druh konania, v ktorom by súd na návrh prokurátora rozhodoval o uložení niektorého z výchovných opatrení ustanovených v § 37 zákona č. 36/2005 Z.z. o rodine osobe, ktorá pre nedostatok veku nie je trestne zodpovedná, ak spácha čin, ktorý by inak bol trestným činom alebo o zverení takejto osoby do náhradnej starostlivosti v zmysle § 44 až 55 zákona č. 36/2005 Z.z. o rodine. Okrem toho považujeme za vhodné, aby prokurátor bol aktívne vecne legitimovaný aj na podanie návrhu na pozbavenie rodiča výkonu rodičovských práv, ak rodič zneužíva svoje rodičovské práva a povinnosti najmä týraním, zneužívaním, zanedbávaním maloletého dieťaťa alebo iným zlým zaobchádzaním s maloletým dieťaťom, alebo výkon rodičovských práv a povinností napriek predchádzajúcim upozorneniam závažným spôsobom zanedbáva. Prípadne, aby prokurátor bol aktívne vecne legitimovaný aj na podanie návrhu na obmedzenie výkonu rodičovských práv, ak pri plnení úloh, ktoré patria do pôsobnosti prokuratúry, zistí, že je to potrebné v záujme maloletého dieťaťa. Veríme, že takáto právna úprava by bola spôsobilá nielen eliminovať protiprávnu činnosť osôb, ktoré pre nedostatok veku nenesú zodpovednosť za svoje protiprávne konanie, ale že by prispela aj k zvýšenej ochrane maloletých, ktorých výchovu rodičia dlhodobo zanedbávajú. 

Tieto pripomienky uplatňujeme ako pripomienky zásadného charakteru. 
 	Z 	A 	 	
GP SR 	13. K nadobudnutiu účinnosti Civilného mimosporového poriadku 
Text na str. 93 odporúčame doplniť o odôvodnenie zámeru predkladateľa, aby sa konania začaté predo dňom nadobudnutia účinnosti nového zákona dokončili podľa doterajšej právnej úpravy. 	O 	ČA 	Princíp okamžitej aplikability procesných noriem je pri tvorbe procesných noriem pravidlom. V civilnom mimosporovom konaní a v správnom súdnictve sa podobná úprava nepredpokladá s ohľadom na osobitosť týchto typov konaní. Pre niektoré prípady sa aj v sporovom konaní ustanoví z tohto pravidla výnimka. 	
GP SR 	14. K plynutiu lehôt v správnom súdnictve 
Odporúčame zvážiť zámer predkladateľa, ktorý sa týka plynutia lehôt v správnom súdnictve, najmä vo veciach správneho trestania. V texte na str. 103 v časti upravujúcej lehoty (7. diel) je uvedené, že lehoty počas konania na súde neplynú (spočívajú), ak osobitný zákon upravujúci priestupky, disciplinárne a iné správne delikty určuje lehoty pre zánik zodpovednosti, prípadne pre výkon rozhodnutia. Obdobne by to malo platiť o lehotách pre zánik práva vo veciach daní, poplatkov a odvodov, keď sú príjmami štátneho rozpočtu, verejných fondov, rozpočtov obcí, miest a vyšších územných celkov. 

Takáto úprava by však mala byť obsiahnutá v príslušných hmotnoprávnych predpisoch. Analogicky je totiž zánik trestnosti činu uplynutím premlčacej doby upravený v § 87 a 88 Trestného zákona a až nadväzujúca právna úprava o neprípustnosti trestného stíhania v prípade, ak je trestné stíhanie premlčané, je uvedená v procesnoprávnom predpise v § 9 ods. 1 písm. a) Trestného poriadku. Inými slovami, zámer sledovaný predkladateľom je možné dosiahnuť v hmotnoprávnych predpisoch prostredníctvom inštitútov a právnych skutočností, ktoré majú vplyv na plynutie lehôt, uplynutím ktorých zaniká trestnosť priestupku, iného správneho deliktu alebo disciplinárneho konania. 

Z týchto dôvodov a aj so zreteľom na zámery vyjadrené v texte predloženého návrhu pri konaní v správnom trestaní (str. 112 až 114) by bolo vhodné vypustiť druhý odsek v siedmom diele, ktorý sa nachádza na str. 103. 
 	O 	N 	Z dôvodu prehľadnosti a zabezpečenia jednotnosti právnej úpravy nie je namieste meniť osvedčený model daný terajším znením § 246d OSP. 
Nemožno akceptovať, pokiaľ tieto lehoty nebudú adekvátne upravené v príslušných hmotnoprávnych predpisoch. Z dôvodu prehľadnosti Na rozporovom konaní uskutočnenom dňa 21. marca 2013 dohodnuté, že by otázka mala byť riešená v rámci rekodifikácie administratívneho trestania. Ak to však nebude hmotnoprávne upravené, upraví sa problematika v predpise procesnom. Rozpor odstránený. 
 	
GP SR 	15. K žalobnej legitimácii prokurátora v konaní o správnej žalobe 
Pri žalobnej legitimácii prokurátora navrhujeme vypustiť trojročnú lehotu na podanie správnej žaloby prokurátora (str. 109). 

Zavedenie trojročnej lehoty na podanie správnej žaloby prokurátora by sa mohlo negatívne odraziť na efektivite výkonu netrestného dozoru prokuratúry. De lege lata je prokurátor oprávnený podať protest prokurátora proti rozhodnutiu orgánu verejnej správy a opatreniu orgánu verejnej správy s individuálnymi účinkami len v trojročnej lehote od ich právoplatnosti, resp. vydania [§ 27 ods. 1 písm. e) zákona č. 153/2001 Z.z. o prokuratúre, nález Ústavného súdu Slovenskej republiky sp. zn. PL. ÚS 21/08-39 z 23. septembra 2009]. Ak tomuto protestu prokurátora nie je vyhovené, môže prokurátor podať správnu žalobu, a to v dvojmesačnej subjektívnej lehote začínajúcej plynúť od právoplatnosti rozhodnutia o nevyhovení protestu prokurátora (§ 250b ods. 5 Občianskeho súdneho poriadku). Dodatočné zavedenie objektívnej trojročnej lehoty plynúcej od právoplatnosti rozhodnutia orgánu verejnej správy vydaného vo veci samej by v praxi mohlo viesť k tomu, že účastníci správneho (administratívneho) konania, ktorým nezákonnosť tohto rozhodnutia vyhovuje, prípadne i orgán verejnej správy by mali tendenciu predlžovať konanie o proteste prokurátora tak, aby prokurátor v dôsledku uplynutia tejto lehoty nemohol už vzniknutý „spor o zákonnosť“ preniesť žalobou na správny súd. 

So zreteľom na uvedené trváme na vypustení slov „do troch rokov od právoplatnosti rozhodnutia, a to“ z tretej vety v šiestom odseku, ktorý sa nachádza na str. 109. Táto veta by potom znela takto: „Žaloba môže byť podaná v dvojmesačnej subjektívnej lehote platnej aj v súčasnosti.“. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadného charakteru. 
 	Z 	A 	 	
GP SR 	16. Ku konaniu vo veciach sociálnych 
Nemáme námietky voči predloženému návrhu vo veciach sociálnych. V texte na str. 115 v druhom odseku je však potrebné nahradiť slová v zátvorke „slovenský prehľad“ slovami „slovenský preklad“. 	O 	A 	 	
GP SR 	17. Ku konaniu o žalobe proti nečinnosti orgánu verejnej správy 
Máme vážne pochybnosti o súlade navrhovaného znenia uvedeného v tretej časti v piatej hlave v predposlednom odseku (str. 118) s čl. 48 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky. Zámer sledovaný predkladateľom je možné dosiahnuť nahradením slov „Ide o konanie neverejné, rozhoduje sa uznesením,“ slovami „Rozhoduje sa uznesením, bez pojednávania,“. So zreteľom na uvedené odporúčame takto pozmeniť navrhovaný text. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadného charakteru. 
 	Z 	A 	 	
GP SR 	18. Ku konaniu o žalobe na ochranu pred nezákonným zásahom orgánu verejnej správy 
V záujme posilnenia práva na súdnu ochranu proti nezákonnému zásahu orgánu verejnej správy podporujeme zámer predkladateľa predĺžiť subjektívnu i objektívnu lehotu (str. 119) a nemáme námietky ani proti rozhodovaniu o žalobe na ochranu pred nezákonným zásahom orgánu verejnej správy vo forme uznesenia. Považujeme však za potrebné takýto zámer vyjadriť aj v texte na str. 79 v časti označenej „Siedma hlava: súdne rozhodnutia“. 	O 	N 	Str. 79 sa netýka správneho súdnictva. 
Rozporové konanie uskutočnené dňa 21. marca 2013. GP netrvá na pripomienke, rozpor odstránený. 
 	
GP SR 	19. K volebnému súdnictvu 
Pojem „volebné súdnictvo“ (str. 119) odporúčame nahradiť slovami „súdnictvo vo volebných veciach“. 	O 	A 	 	
GP SR 	20. Ku komunálnemu súdnictvu 
Pojem „komunálne súdnictvo“ (str. 120) odporúčame nahradiť slovami „súdnictvo vo veciach územnej samosprávy“, prípadne slovami „súdnictvo v komunálnych veciach“. 	O 	A 	 	
GP SR 	21. K politickému súdnictvu 
Pojem „politické súdnictvo“ (str. 121) odporúčame nahradiť slovami „súdnictvo vo veciach politických práv“. 	O 	A 	 	
GP SR 	22. Ku konaniu o kompetenčných žalobách 
V texte na str. 123 v treťom a štvrtom odseku je potrebné nahradiť slová „správnym orgánom“ slovami „orgánom štátnej správy“ a v treťom odseku slová „ústrednými orgánmi“ slovami „ústrednými orgánmi štátnej správy“. A len poznamenávame, že Generálna prokuratúra Slovenskej republiky je ústredným štátnym orgánom a najvyšším orgánom prokuratúry nadriadeným ostatným orgánom prokuratúry (§ 40 ods. 1 zákona č. 153/2001 Z.z. o prokuratúre), nie je však ústredným orgánom štátnej správy. Podľa čl. 126 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky Ústavný súd Slovenskej republiky rozhoduje kompetenčné spory medzi ústrednými orgánmi štátnej správy, ak zákon neustanovuje, že tieto spory rozhoduje iný štátny orgán. 

Tieto pripomienky uplatňujeme ako pripomienky zásadného charakteru. 
 	Z 	A 	 	
GP SR 	23. K žalobe na obnovu konania 
V texte na str. 126 odporúčame nahradiť slovo „strany“ slovom „účastníka“ (ide o terminologickú presnosť; v civilnom súdnom konaní: účastníci konania - § 18 až 21 Občianskeho súdneho poriadku, v trestnom súdnom konaní: strany konania - § 10 ods. 11 Trestného poriadku). 	O 	A 	 	
GP SR 	24. K záverečným ustanoveniam 
Text na str. 127 je potrebné prepracovať. Pri zodpovednosti za priestupok, iný správny delikt alebo disciplinárne previnenie sa musí aplikovať tá právna úprava, ktorá je pre páchateľa priaznivejšia. Ide o ochranu práv garantovaných Ústavou Slovenskej republiky a Dohovorom o ochrane ľudských práv a základných slobôd. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadného charakteru. 
 	Z 	A 	 	
KOZ SR 	Stanovisko k Návrhu legislatívneho zámeru 

K Návrhu legislatívneho zámeru rekodifikácie civilného práva procesného má KOZ SR tieto pripomienky: 

Všeobecne 
Konfederácia odborových zväzov SR (KOZ SR) vo svojom stanovisku k predloženému Návrhu legislatívneho zámeru rekodifikácie civilného práva procesného vychádza zo svojich dlhoročných skúseností pri zastupovaní zamestnancov a ich rodinných príslušníkov v sporových aj mimosporových konaniach a z reálnej situácie v ktorej sa zamestnanci a ich rodinný príslušníci ako predpokladaní alebo skutoční účastníci konania nachádzajú. Súčasná právna úprava procesného práva, t. j. Občiansky súdny poriadok a ďalšie čiastkové úpravy, sú nedostačujúce pri ochrane práv a oprávnených záujmov zamestnancov a veľmi často časovo aj vecne prekonané, čo znamená že zlyhávajú pri riešení sporov občianskeho civilného práva. Z týchto dôvodov KOZ SR víta realizáciu záväzku vlády z jej Programového vyhlásenia, prijať opatrenia na posilnenie práv občanov na včasné súdne rozhodnutia a na zvýšenie vymožiteľnosti práva. 
Stanovisko KOZ SR sa zameriava na dve oblasti v civilnom poriadku, ktoré sa bytostne dotýkajú členov odborov a všetkých zamestnancov a to je oblasť pracovno-právnych sporov a oblasť konania v sociálnych veciach. 
Vychádzajúc z princípu Čl. 37 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky uplatňujú si zamestnanci právo slobodne sa združovať na ochranu svojich hospodárskych a sociálnych záujmov a v rámci tohto práva sa združujú v odborových organizáciách. Jedným z účelov a cieľov združovania zamestnancov je ochrana ich práv a oprávnených záujmov pred štátnymi inštitúciami a súdmi. V minulosti bolo zastupovanie zamestnancov odbormi pred súdmi obvyklé a náš právny poriadok to umožňoval a upravoval. Zamestnanci veľmi často využívali možnosť splnomocniť odborového právnika, aby ich zastupoval v súdnom spore o svoje práva vyplývajúce z pracovno-právneho pomeru, kam patrili nielen pracovno-právne spory, ale aj spory o nároky vyplývajúce z pracovných úrazov a chorôb z povolania, ako aj spory o nároky v rámci nemocenského, dôchodkového, garančného poistenia a poistenia v nezamestnanosti. Najzávažnejším dôvodom, prečo zamestnanci výrazne využívali právne služby a zastupovanie odbormi pred súdmi tkveli nielen v tom, že zvyčajne právnici pôsobiaci v rámci odborov najlepšie ovládali problematiku Zákonníka práce, úrazového poistenia ako aj ostatných oblastí sociálneho poistenia, ale aj v tom, že tieto služby poskytovali odbory bezplatne alebo len za úhradu vzniknutých nákladov. Tým odbory plnili viacero funkcií, zabezpečovali informovanosť zamestnancov o ich právach a oprávnených nárokoch a taktiež zabezpečovali dostupnosť konania na súde pre zamestnancov, ktorých príjem by neumožňoval financovanie zastupovania pred súdom advokátom, alebo právnickou firmou. 
V posledných rokoch je právo zamestnancov nechať sa zastupovať pred súdmi odbormi a odborovými právnikmi neustále okliešťované, čo v podstate znamená stratu dostupnosti súdneho konania pre zamestnancov pri vymáhaní svojich práv a oprávnených nárokov vyplývajúcich z pracovnoprávnych vzťahov. V súčasnosti môžu odbory zastupovať zamestnanca iba v úzko vymedzených pracovno-právnych sporoch, odbory nemôžu zastupovať zamestnanca v sporoch týkajúcich sa dávok sociálneho zabezpečenia aj napriek tomu, že nárok na tieto dávky vyplýva priamo z pracovnoprávneho vzťahu, napr. pri úrazovom poistení zamestnávateľ povinne platí poistné na úrazové poistenie za svojho zamestnanca ale pri sporoch ohľadne dávok úrazového poistenia nemôže byť zamestnanec zastupovaný odborovou organizáciou. Pritom do 1. januára 2004, kedy Sociálna poisťovňa prevzala výkon úrazového poistenia a odškodňovanie pracovných úrazov a chorôb z povolania, boli spory o odškodňovanie kvalifikované ako spor z pracovno-právneho vzťahu a zastupovanie zamestnanca bolo možné podľa § 26 ods. 2 OSP. K 1. januáru 2013 došlo k ďalšiemu obmedzeniu, nakoľko pri sporoch o odškodňovaní pracovných úrazov (napr. ak ide o najvýznamnejšiu dávku z úrazového poistenia o úrazovú rentu), podľa piatej časti druhej hlavy OSP, je možné zastupovanie iba advokátom, alebo fyzickou osobou v blízkom vzťahu so zastupovaným. Ani v konaní o udelení súhlasu s výpoveďou osobe ktorá je zdravotne ťažko postihnutá nie je podľa súčasnej súdnej praxe možné zastupovanie v zmysle ustanovenia § 26 ods. 2 OSP, čo KOZ SR považuje za diskriminačné voči zdravotne znevýhodneným zamestnancom. 
Súčasná právna úprava neumožňuje zastupovanie zamestnancov odborovou organizáciou v plnom rozsahu a na všetkých stupňoch a to je tiež jeden z dôvodov nedostupnosti súdneho konania pre väčšinu zamestnancov. Ďalším dôvodom sú náklady súdneho konania, lebo aj v prípadoch oslobodených od súdnych trov musí účastník konania uhradiť náklady na zastupujúceho advokáta, cestovné náklady ak je súd v inom mieste ako bydlisko účastníka. V súčasnej právnej úprave OSP nie sú všetky pracovnoprávne spory oslobodené od trov konania, napr. spory v štátnej službe, čo podľa názoru KOZ SR nie je v súlade s princípom rovnakého zaobchádzania. V mnohých prípadoch sa zamestnanci ani nepokúsia domáhať sa svojich práv na súde, nakoľko okrem nákladov na právne zastúpenie by v prípade neúspechu museli hradiť aj trovy konania odporcu, úhradu ktorých by si z dôvodu veľmi nízkych miezd vôbec nemohli dovoliť. 
V súčasnej právnej úprave dovolania v OSP považuje KOZ SR za diskriminačnú podmienku neprípustnosti dovolania vo veciach o peňažnom plnení neprevyšujúcom trojnásobok minimálnej mzdy (§ 238). Ustanovenie § 241 ods. 1 OSP, podľa ktorého dovolateľ musí byť zastúpený advokátom, tiež spôsobuje nedostupnosť spravodlivého rozhodovania sporov pre väčšinu zamestnancov. Aj tu skutočnosť, že na Slovensku viac ako 70 % zamestnancov nezarába ani priemernú mzdu bráni mnohým zamestnancom obrátiť sa na súd pri vymáhaní nevyplatenej mzdy alebo jej súčastí od zamestnávateľov, hoci mzda je jediným zdrojom ich príjmu a tým jediným zdrojom živobytia pre zamestnanca, čím je ohrozené materiálne zabezpečenie rodiny, často s maloletými nezaopatrenými deťmi. 
Podľa názoru KOZ SR je jednou z najdôležitejších úloh, ktoré je potrebné v našom správnom systéme riešiť, je posilnenie právnych istôt zamestnancov a vymožiteľnosť práva v pracovnoprávnych a sociálnych sporoch a ustanovenie a dodržiavanie primeraných lehôt pri konaní a rozhodovaní o pracovnoprávnych a sociálnych veciach. Riešením rýchlosti a kvality pri rozhodovaní pracovnoprávnych sporov by bolo inštitucionálne usporiadanie pracovného súdnictva alebo špecializovaných pracovnoprávnych senátov, oddelených od všeobecných civilných súdov. Predmetom konania takýchto špecializovaných súdov by mali byť individuálne aj kolektívne pracovnoprávne spory, ktoré sú spojené s bezprostredným existenčným zabezpečením zamestnanca ako účastníka konania a jeho rodiny a súčasne majú veľký význam aj pre zamestnávateľa ako druhú stranu v spore. Odporúčanie Medzinárodnej organizácie práce o pracovnom pomere č. 198 z roku 2006 v bode 14 uvádza, že riešenie sporov týkajúcich sa existencie a podmienok pracovného pomeru malo by byť vecou pre pracovné súdy alebo iné súdy, alebo rozhodcovské orgány, ku ktorým majú zamestnanci a zamestnávatelia účinný prístup v súlade s vnútroštátnym právom a praxou. 
Pre vytvorenie osobitných pracovných súdov hovorí aj skutočnosť, že vo všetkých starých členských štátoch a vo väčšine nových členských štátov EÚ existujú v rámci ich súdnych sústav osobitné súdy, resp. špecializované senáty, ktoré konajú iba v pracovnoprávnych veciach. Vo vyspelejších štátoch západnej a strednej Európy sa už v prvej polovici minulého storočia vyčlenilo z všeobecného súdnictva pracovné súdnictvo ako uznanie osobitnej povahy individuálnych pracovných sporov. Aj v Československej republike bol v roku 1931 vydaný zákon č. 131/1931 Zb. o súdnictve v sporoch z pomeru pracovného, služobného a učebného. V 60. až 80. rokoch minulého storočia existovala v rámci jednotného občianskeho súdneho konania osobitná inštitúcia pre riešenie pracovnoprávnych sporov „rozhodcovské komisie pre pracovné spory“, ktoré zabezpečovali dostupnosť riešenia pracovnoprávnych sporov pre všetkých zamestnancov a súčasne rýchle rozhodovanie sporov s minimálnou požiadavkou formálnosti konania. Na týchto tradíciách a osvedčených inštitútoch by Slovenská republika mala aj pri tvorbe novej právnej úpravy súdnictva stavať. 

K jednotlivým ustanoveniam 
Na základe uvedeného KOZ SR žiada, aby nová právna úprava v Civilnom sporovom poriadku v Tretej časti – Osobitné typy sporov, Druhá hlava – spory s ochranou slabšej strany, ustanovila 
? kreovanie pracovnoprávnych súdov (resp. pracovnoprávnych senátov), ktoré by rozhodovali individuálne aj kolektívne spory v pracovnoprávnych veciach. Pracovné súdy by mali pojednávať a rozhodovať v senátoch zložených z profesionálneho sudcu a prísediacich, ktorí by zastupovali zamestnancov a zamestnávateľov (v Prvej časti, Tretia hlava – zloženie súdu a vylúčenie sudcov), 
? osobitnú právnu úpravu sporov s ochranou slabšej strany vo veciach pracovnoprávnych s nižšou mierou formálnych pravidiel, tak aby mal každý zamestnanec možnosť urobiť podanie na súde vo veci svojich pracovnoprávnych nárokov, 
? stanoviť primerane krátke lehoty pre začatie a ukončenie sporového konania vo veciach pracovnoprávnych tak, aby rozhodnutie súdu o nároku napr. na mzdu alebo úrazovú či inú sociálnu dávku umožnilo plnenie funkcie mzdy alebo sociálnej dávky a to zabezpečiť živobytie zamestnanca a jeho rodiny. V súčasnosti nie sú zriedkavosťou spory napr. o neplatnosti rozviazania pracovného pomeru, spory o nevyplatenú mzdu alebo jej súčasti, ktoré trvajú aj viac ako 10 rokov, 
? možnosť zastupovania zamestnanca právnickou osobou (odborovou organizáciou) na základe plnomocenstva a to na všetkých stupňoch konania (v Prvej časti, Štvrtá hlava – účastníci konania a zastúpenie), 
? v pracovnoprávnych sporoch (na rozdiel od súčasnej právnej úpravy v OSP) neurčovať minimálnu hranicu hodnoty sporu, 
? vo všetkých pracovnoprávnych a sociálnych sporoch (vrátane konania o úrazových dávkach, nemocenských dávkach a dôchodkových dávkach a pod.) oslobodiť zamestnancov (v sporoch s ochranou slabšej strany – Druhá hlava, Tretia časť) od trov konania alebo náhrady trov konania druhej strany v prípade neúspešného konania. 

V predloženom Návrhu legislatívneho zámeru rekodifikácie civilného práva procesného, v časti o Správnom súdnom poriadku v Tretej hlave – konanie vo veciach sociálnych, predkladateľ predpokladá vytvorenie špecializovaných sociálnych tribunálov v rámci jednotného správneho súdnictva. KOZ SR plne podporuje vytvorenie špecializovaných tribunálov v zmysle príslušných ustanovení Európskeho zákonníka sociálneho zabezpečenia. Rovnako KOZ SR považuje za mimoriadne dôležité zabezpečenie práva na súdnu ochranu pre účastníkov mimosporového konania vo veciach sociálnych, vrátane oslobodenia účastníkov od súdnych poplatkov a zabezpečenia povinného a bezplatného právneho zastúpenia navrhovateľov. 
Keďže postavenie účastníkov konania v pracovnoprávnych a sociálnych veciach je veľmi podobné, v prípade zamestnanca alebo poberateľa sociálnej dávky – ide o slabšiu stranu v spore, bolo by celkom prirodzené, keby obidva druhy sporov rozhodovali súdy špecializované na pracovnoprávne a sociálne veci, čiže spojiť kompetencie do jednej špecializovanej sústavy súdov. V pracovnoprávnych veciach rovnako ako v sociálnych je odôvodnené nevyžadovať striktnú formálnosť podaní, ustanoviť povinnosť súdu vykonávať dôkazy, ustanoviť úplné oslobodenie účastníka od súdnych poplatkov a v prípade povinného právneho zastúpenia zabezpečiť jeho bezplatnosť. V obidvoch druhoch konaní – pracovnoprávnom aj sociálnom je taktiež odôvodnené umožniť zastupovanie slabšej strany právnickou osobou na základe splnomocnenia. 

Záver 
Prevažná väčšina sporov v sporovom aj mimosporovom konaní zamestnancov sa dotýka ich pracovnoprávnych vzťahov, čiže práva na prácu, nároku na odmenu za prácu, ochranu života a zdravia pri práci, ale aj nárokov plynúci z neoprávneného rozviazania pracovného pomeru, ktoré má za následok stratu príjmu nevyhnutného na zabezpečenia živobytia pre zamestnanca a jeho rodinu. Veľmi významnú skupinu sporov predstavujú spory o nároky zamestnancov na dávky vyplývajúce z úrazového poistenia zamestnancov alebo z nemocenského, dôchodkového poistenia zamestnancov, resp. poistenia zamestnancov pre prípad nezamestnanosti. Keďže ide o práva a právne nároky zamestnancov zakotvené Ústavou SR, považuje KOZ SR za primerané žiadať osobitnú úpravu všetkých pracovnoprávnych a sociálnych sporov a pre konanie o týchto právach ustanoviť sústavu špecializovaných pracovných a sociálnych súdov alebo pracovných a sociálnych tribunálov. 
 	Z 	ČA 	Pripomienka na viacerých miestach nie je v rozpore s návrhom legislatívneho zámeru. 

Ku kreovaniu samostatných pracovnoprávnych súdov: 
Súdnu sústavu nemožno meniť, poukazujeme však na ochranu zamestnanca ako slabšej strany s osobitnom konaní. 

Pokiaľ ide o správne súdnictvo, špeciálne sociálne “tribunály”, či skôr odvolacie orgány by sa mali vytvoriť na správnych orgánoch v tomto smere v zmysle pripmienok Sociálenej poisťovne. 
Vytvorenie špeciálnych pracovných a sociálnych súdov mimo všeobecných súdov či tribunálov však nie je žiaduce a ani finančne únosné. Špeciálizáciu bude potrebné okrem osobitnej právnej úpravy zabezpečiť špecializovanými sudcami, prípadne i senátmi. 
Rozpor odstránený na rozporovom konaní dňa 22. marca 2013, KOZ netrvá na zásadnej pripomienke. 

K osobitnej úprave sporov s ochranou slabšej strany: 
Takáto úprava je navrhovaná v samotnom texte návrhu legislatívneho zámeru. 
Rozpor odstránený na rozporovom konaní dňa 22. marca 2013, KOZ netrvá na zásadnej pripomienke. 

K stanoveniu lehôt na začatie a ukončenie sporového konania: 
Nie je možné takéto lehoty stanoviť. Dôvodom je, že takéto lehoty nezohľadňujú konkrétnosti a individualitu jednotlivých prípadov a rovnako je dôvodom pre ich nezavedenie aj zásada arbitrárneho poriadku alebo jednotnosti konania /podstata spočíva v tom, že civilné konania tvorí od jeho začatia až po jeho ukončenie jeden celok/, ktorá umožňuje sudcovi zvoliť si tempo konania tak, aby boli dodržané všetky princípy konania vyplývajúce zo zákonov, Ústavy SR aj medzinárodných a európskych právnych predpisov). 
Rozpor odstránený na rozporovom konaní dňa 22. marca 2013, KOZ netrvá na zásadnej pripomienke. 

K možnosti zastupovania zamestnanca právnickou osobou (odborovou organizáciou) 
- pripomienka akceptovaná zo strany MSSR. 

K návrhu v pracovnoprávnych sporoch neurčovať minimálnu hranicu hodnoty sporu: 
Rozpor odstránený na rozporovom konaní dňa 22. marca 2013, KOZ netrvá na zásadnej pripomienke. 

K návrhu oslobodiť zamestnancov od platenia náhrady trov: 
Rozpor odstránený na rozporovom konaní dňa 22. marca 2013, KOZ netrvá na zásadnej pripomienke. 
 	
NKSR 	II. Časť, bod B Civilný mimosporový poriadok, Prvá časť - všeobecné ustanovenia, Prvá hlava - základné ustanovenia 
Notárska komora SR hodnotí veľmi pozitívne predložený materiál, ktorého cieľom je vytvoriť lepšie možnosti pre efektívne súdnictvo. Legislatívny zámer pomenúva nedostatky aktuálnej právnej úpravy a navrhuje nástroje na ich riešenie tak, aby sa zvýšila vymožiteľnosť práva, skrátila doba zbytočne dlhých súdnych konaní, eliminovali súdne prieťahy a vytvoril sa priestor pre kvalitnejšie súdne rozhodnutia. V súlade s trendom vyplávajúcim z predloženého materiálu, ktorým je okrem iného odbremenenie súdov od takej nesporovej agendy, ktorú môžu vykonávať notári ako nezávislé a nestranné osoby (konania vo veci solučných úschov, umorovacie konania), si Notárska komora SR podľa § 31 ods. 1 písm. l) zákona SNR č. 323/1992 Zb. o notároch a notárskej činnosti (Notársky poriadok) v znení neskorších predpisov, uplatňuje k predloženému materiálu zásadnú pripomienku, týkajúcu sa jej vecnej pôsobnosti a postavenia notárov (čl. 10 ods. 2 a čl. 11 ods. 2 smernice na prípravu a predkladanie materiálov na rokovanie vlády SR): 

V bode B. Civilný mimosporový poriadok Prvá časť Všeobecné ustanovenia Prvá hlava – základné ustanovenia (s. 88 hore) navrhujeme doplniť túto vetu: „Rovnako sa navrhuje zveriť notárom, aby popri súdoch vykonávali zápisy údajov do obchodného registra (aj ich zmenu alebo výmaz), ukladali listiny do zbierky listín a vydávali elektronické platobné rozkazy.“ 

Dôvod: 

1. Podľa komentára k § 352a Občianskeho súdneho poriadku od autorov Števček, Ficová a kol., C. H. Beck, 2. vydanie, s. 1213: „je potrebné odlíšiť zápis údajov do obchodného registra podľa § 352a OSP od rozhodovacej činnosti súdu vo veciach obchodného registra podľa § 200a a nasl. OSP, pričom zápis, výmaz a zmena zapísaných údajov predstavujú technické úkony vloženia týchto údajov do verejného registra“. 
Nakoľko nejde o klasickú rozhodovaciu činnosť súdu, je tu namieste zveriť túto právomoc aj inému subjektu – notárom, ktorí sú na túto činnosť vybavení tak odborne (na rozdiel od vyšších súdnych úradníkov majú zloženú notársku alebo inú odbornú právnickú skúšku) ako aj technicky. Podľa súčasnej právnej úpravy môže zápis vykonať len príslušný registrový súd a to v lehote piatich (de lege ferenda dvoch) pracovných dní od doručenia návrhu na zápis. Notárska komora SR navrhuje rozšíriť infraštruktúru obchodného registra o 342 registračných miest - notárov a ich notárskych úradov. Konkrétne navrhujeme, aby registráciu (zápis údajov do obchodného registra, zápis zmeny zapísaných údajov a výmaz zapísaných údajov) mohol vykonať aj priamo notár, a to v dvoch prípadoch: 
- Ak je podkladom pre zápis notárska zápisnica, napr. zakladateľská listina alebo spoločenská zmluva pri založení spoločnosti alebo osvedčenie o priebehu valného zhromaždenia. Po spísaní notárskej zápisnice sa účastník bude môcť rozhodnúť, či požiada notára aj o vykonanie registrácie priamo notárom alebo či podá návrh na zápis priamo obchodnému registru príslušného registrového súdu. V prípade, ak sa účastník rozhodne požiadať notára aj o vykonanie registrácie, podpíše u notára návrh na zápis, v ktorom presne uvedie, ktoré údaje navrhuje zapísať, ktoré zmeniť a ktoré vymazať. Notár bude takýmto návrhom viazaný a len v prípade, ak budú splnené podmienky registrácie podľa § 6 a 7 zákona č. 530/2003 Z. z. o obchodnom registri, vykoná zápis do obchodného registra. 
- Ak je navrhovateľ zastúpený advokátom na základe písomného splnomocnenia. V takomto prípade návrh na zápis podpíše za navrhovateľa advokát na základe písomného splnomocnenia a priloží listiny potrebné k zápisu. Zastúpenie advokátom predpokladá podanie kvalifikovaného návrhu a tým aj možnosť rýchleho zápisu do obchodného registra. Návrh na zápis bude môcť advokát podať notárovi v listinnej podobe alebo v elektronickej podobe. 
Z dôvodu, že za výkon notárskej činnosti zodpovedá štát v zmysle zákona č. 514/2003 Z. z. o zodpovednosti za škodu spôsobenú pri výkone verejnej moci v znení neskorších predpisov, rovnako ako za činnosť obchodného registra, javí sa logické, aby ďalšími registračnými miestami, kde by bolo možné nielen elektronicky podať návrh na zápis do obchodného registra ale aj zápis do obchodného registra priamo a „na počkanie” vykonať, boli práve notárske úrady. 
Samozrejme by išlo len o možnosť, nie o zákonnú povinnosť, pretože navrhovateľ sa bude môcť rozhodnúť, či podá návrh na zápis notárovi alebo príslušnému registrovému súdu. Navrhovateľ si tak bude môcť vybrať ktoréhokoľvek notára, pretože každý notár bude môcť vykonať registráciu do obchodného registra každého registrového súdu. V prípade nevykonania zápisu notárom bude mať navrhovateľ možnosť podať návrh na zápis na príslušný registrový súd. 
Notár po podaní návrhu na zápis bude povinný vykonať lustráciu v informačnom systéme obchodného registra, či u navrhovateľa neprebieha iná registrácia. V prípade, ak zistí, že iná registrácia u navrhovateľa neprebieha, zisťuje, či sú splnené podmienky pre registráciu, v rozsahu ako registrový súd. 
Ak budú splnené podmienky pre registráciu, notár vyznačí začatie registrácie u navrhovateľa a vydá potvrdenie o vykonaní zápisu do obchodného registra a výpis z obchodného registra. Notár ďalej vykoná uloženie listín, ktoré mu boli podané spolu s návrhom do zbierky listín v elektronickej podobe. 
Ak nebudú splnené podmienky pre registráciu, notár zápis nevykoná - „odmietne“ vykonať zápis do obchodného registra a podľa § 36 ods. 1 a 2 Notárskeho poriadku „Notár je povinný postupovať pri notárskej činnosti s odbornou starostlivosťou. Notár je povinný odmietnuť vykonať požadovaný úkon, ak je zjavné, že úkon odporuje zákonu, obchádza zákon, prieči sa dobrým mravom... Na požiadanie vydá notár žiadateľovi (navrhovateľovi) písomné potvrdenie o dôvodoch odmietnutia úkonu.“ Nevykonanie zápisu tak nebude mať účinky odmietnutia vykonania zápisu podľa § 8 ods. 3 až 5 zákona o obchodnom registri, notár nebude vydávať „oznámenie“ o odmietnutí vykonania zápisu, a preto voči nevykonaniu zápisu notárom nebude možné ani podať námietky. Podanie návrhu na zápis sa v tomto prípade v informačnom systéme obchodného registra ani neobjaví, pretože návrh bude podaný len notárovi a notár ho môže odmietnuť ústne alebo písomne. Z tohto dôvodu tak ostane navrhovateľovi možnosť podať nový návrh na zápis na príslušný registrový súd. 
Ďalej navrhujeme, aby poplatky súvisiace s registráciou do obchodného registra ostali pre navrhovateľa zachované vo výške podľa Položky 17 Sadzobníka súdnych poplatkov, ktorý je prílohou zákona č. 71/1992 Zb. o súdnych poplatkoch v znení neskorších predpisov. Túto sumu by navrhovateľ zaplatil vo výške 50 % z pevnej sumy ustanovenej v sadzobníku ako odmenu notára za registráciu a vo výške 50 % z pevnej sumy ustanovenej v sadzobníku ako náhradu jeho hotových výdavkov - túto čiastku by notár prostredníctvom Notárskej komory SR zaplatil súdu za prístup do databázy obchodného registra. Príjem do štátneho rozpočtu by tak zostal zachovaný vo výške poplatkov ako pri elektronickom podaní návrhu na zápis v zmysle § 6 ods. 4 zákona o súdnych poplatkoch. Výhodou tejto právnej úpravy bude aj možnosť využiť vyšších súdnych úradníkov a sudcov na inú, najmä sporovú agendu. 

2. Notárska komora SR navrhuje zaviesť možnosť vydávania novej elektronickej formy platobných rozkazov, ktoré môžu vydávať len notári. Nijako sa nezmení právna úprava vydávania platobných rozkazov súdmi, táto právna úprava ostáva zachovaná. Navrhovateľ bude mať právo rozhodnúť sa, či si svoje právo uplatní na súde formou „klasického“ návrhu na vydanie platobného rozkazu alebo ho uplatní elektronickou formou, pričom elektronický platobný rozkaz môže vydať len notár. 
Notár by vydával platobné rozkazy podľa § 3 ods. 1 písm. d) Notárskeho poriadku, teda išlo by o úkony vo veciach notárskych centrálnych registrov a nie osobitné občianske súdne konanie. Predpokladá sa vybudovanie nového Notárskeho centrálneho registra elektronických platobných rozkazov, ktorý bude zriadený z finančných prostriedkov Notárskej komory SR, a teda jeho zriadenie nezaťaží výdavkovú časť štátneho rozpočtu SR. Vybudovanie tohto registra skvalitní právne prostredie Slovenskej republiky, čo zároveň zvýši kredit našej krajiny v medzinárodnom spoločenstve. 
Výhodou uvedenej právnej úpravy je elektronická podoba konania, čo zakladá rýchlosť vydania platobného rozkazu notárom a hospodárnosť, teda zníženie ceny tohto úkonu. Veľké množstvo platobných rozkazov sa v praxi nedarí doručiť do vlastných rúk, preto tieto veci zbytočne zahlcujú súdy. Predložený návrh zákona rieši problém doručovania platobných rozkazov zriadeným nového Notárskeho centrálneho registra platobných rozkazov, v ktorom sa bude nachádzať „podregister” nedoručených platobných rozkazov. 
Vzhľadom na nižšie náklady účastníkov bude táto právna obrana finančne prístupnejšia. Zlepší sa vymožiteľnosť práva a podnikateľské prostredie. Právna úprava nepredpokladá dopad na štátny rozpočet vzhľadom na to, že ak sa niečo ukráti na súdnych poplatkoch, je predpoklad, že sa to vykompenzuje na dani z príjmu za výkon činnosti notárov, na DPH notárov a na dani z príjmu fyzických a právnických osôb v dôsledku reálnej vyššej vymožiteľnosti práva. Navyše sa zvýši zamestnanosť v tomto sektore cca o 500 zamestnancov notárov a súdy môžu využiť svoje personálne kapacity na ostatnú rozhodovaciu činnosť. V prípade podania odporu voči elektronickému platobnému rozkazu sa súdny poplatok bude platiť rovnako ako doteraz, preto sa nepredpokladá znížený objem súdnych poplatkov. 
 	Z 	ČA 	V zásade sa predostrenému riešeniu nebránime, avšak nie je nevyhnutné danou problematikou sa zaoberať priamo v legislatívnom zámere rekodifikácie civilného práva procesného. Túto problematiku totiž bude riešiť Notársky poriadok. 

Rozporové konanie sa uskutočnilo 19.3.2013, MSSR doplní text LZ, NKSR netrvá na zásadnej pripomienke, rozpor odstránený. 
 	
ZSS 	A. Civilný sporový poriadok, Prvá časť 
Rozdelenie civilného konania pred súdom, na sporové a nesporové zrejme sleduje zámer premietnuť tieto fakty do úlohy súdu, účastníkov konania a ich zástupcov v súdnom konaní. Prihováram sa v mene sudcov za čo najvyššiu mieru profesionalizácie činností nielen súdnych osôb ale aj účastníkov konania a ich zástupcov.  	Z 	A 	 	
ZSS 	A. Civilný sporový poriadok, Druhá časť 
Povinné právne zastúpenie sa neosvedčilo vždy, lebo my sudcovia ich vnímame mnohokrát len tak, že ide o trovy právneho zastúpenia. Navrhujem prepracovať zodpovednosť právnych zástupcov, ustanovených alebo zvolených v sporovom konaní za plynulosť súdneho konania v jeho jednotlivých štádiách. Tzv. naťahovanie sporov kvôli úkonom právnej pomoci a využívanie znalostí „práva a procesu“ sudcom komplikuje možnosť skorého hodnotenia vykonaného dokazovania a nejednotná judikatúra odvolacích súdov ich vedie k alibistickému správaniu, najmú pri aplikácii ust. § 120 ods. 1 OSP. 
Súhlasím s názorom, že správanie účastníkov konania mnohokrát determinuje dĺžku konania, a to práve vďaka niektorým ustanoveniam OSP. 
Postrádam zmienku o tom, či tento sporový poriadok bude do budúcna aplikovaný aj na obchodnoprávne vzťahy. Zo zámeru a zákulisia ministerstva spravodlivosti viem, že obchodné spory, spory súvisiace s podnikateľskou činnosťou, má ministerstvo záujem riešiť prostredníctvom rozhodcovských konaní. Rozhodcovské konania sa veľmi neosvedčili a rozhodcovské nálezy ako exekučné tituly spôsobujú mnohé problémy pri poverovaní v exekučnom konaní a pri ochrane spotrebiteľa. Ministerstvo spravodlivosti ich preto chce podriadiť pod svoju dozornú činnosť. 

Zrejme budú duálne existovať rozhodcovské súdy a aj spory v súdnom konaní, na ktorý sa budú vzťahovať ustanovenia civilného sporového poriadku. V tom prípade sa prihováram za priblíženie týchto dvoch procesov v zmysle profesionalizácie, prenesenia zodpovednosti na sporové strany, favorizovanie zásady písomností, zodpovednosti právneho zástupcu za včasné označovanie a predkladanie dôkazov súdu v štádiu prípravy pojednávania. 
Sporovú agendu z obchodnoprávnych vzťahov vedených v súdnom konaní treba priblížiť rozhodcovskému konaniu a definovať hranicu, do kedy je možno predkladať dôkazy s akcentom na ich písomnú formu. 

Prihováram sa za vytvorenie dostatočného priestoru pre prípravu pojednávania, odstránenie všetkých nástrojov, ktoré nútia súdy tzv. vytyčovať veci na termín, /aj keď nie sú pripravené/. Potom nemôžeme hovoriť o nedostatku pojednávacích miestností. Predbežné vypočutie strán by mohol sudca vykonať prípadne aj mimo pojednávaciu miestnosť a zhromaždiť v spise všetky písomné podklady do termínu pojednávania a účastníkov o tom vyrozumieť. 
V praxi sa osvedčila fikcia doručenia podnikateľom. Prihováram sa za zodpovednosť účastníkov konania za svoje v „úradné“, veci a presné definovanie, kde sa fyzickej osobe má doručovať s ohľadom na jej trvalý pobyt, v prípade neprítomnosti v mieste trvalého pobytu. Zo skúseností vieme, že až v exekučnom konaní sa mnohokrát označované fikcie doručenia stanú dôvodom právnych vád umožňujúcimi odznova začatie súdneho konania. Zákon o trvalom pobyte treba prepojiť na OSP a stanoviť zodpovednosť občana za informovanie úradov o možnosti doručovať zásielky na vopred určenú adresu. 

Vítam možnosť zveriť rozhodovanie a vedenie pojednávania v drobných sporoch justičným čakateľom a VSU, ako aj úpravu postavenia justičného čakateľa a VSU. V tomto zmysle je žiaduce procesné rozhodnutia zveriť vyšším súdnym úradníkom, ale je tiež potrebné ich postavenie upraviť v zákone (zákon o štátnej a verejnej službe) tak, že sú prvou inštanciou v rozhodovaní súdu. S tým súvisí aj potreba v zákone o súdnych úradníkoch a vyhláške o Kancelárskom a spracovacom poriadku upraviť toto ich postavenie ako členov súdneho oddelenia pod vedením sudcu. Ak ide o ich samostatné rozhodovanie a zodpovednosť, musí sa tento fakt odraziť sa aj do ich tzv. kariérneho a mzdového postupu. 

Som skeptická pokiaľ ide o preukazovanie zdravotných dôvodov neúčasti účastníkov a právnych zástupcov na pojednávaní. Možnosťou by bola strata časového priestoru pre predkladanie dôkazov a vytýčená časová hranica prípravy pojednávania. Vtedy by nikto nemal záujem strácať čas so zdravotnými dôvodmi, pretože by túto súdom stanovenú dostatočne dlhú hranicu chcel rozhodne stihnúť. 
Predbežný názor sudcu podľa § 118 ods. 2 OSP, by možno mal súvisieť s možnosťou tzv. prétorského zmieru. Ten by účastníci mohli ex offo na návrh uzavrieť, aj o predbežnej otázke, na základe vykonanej prípravy pojednávania. Záväzne by súd určil napr. smer vedenia dokazovania, alebo nesporné skutočností, podľa obsahu žalobného petitu alebo označeného práva alebo povinnosti. 

Keďže zo sporového konania boli s osobitným postavením vyčlenené tzv. spotrebiteľské spory, poukazujem na doterajšiu prax opakovaného zastupovania občianskych združení zriadených na ochranu spotrebiteľa v tej istej veci a poverovania zastúpením advokátov (opakovane zištný záujem na trovách konania). Aj tu podľa môjho názoru je potrebné zvýrazniť zodpovednosť právnych zástupcov za prípravu a vedenie sporu. Európska judikatúra zavádza narušenie princípu rovnosti účastníkov zvýšenou ochranou spotrebiteľov. Zvýšená ochrana spotrebiteľa sa podľa môjho názoru má prejaviť možnosťou vstupu občianskych združení ako vedľajších účastníkov do sporov vedených na súde. Tento vstup sa musí prejaviť aj v ich odbornosti a zodpovednosti. Tým sa zmenšuje riziko, že súdy rovnosť účastníkov v súdnom konaní narušia tam, kde si to spotrebitelia nezaslúžia (zneužívanie práva). 
K spotrebiteľskoprávnej agende sa odporúča pretaviť ex offo ochranu spotrebiteľov pred neprijateľnými podmienkami (C-240/98 až C-244/98) explicitnou právnou úpravou o určení neprijateľnej podmienky aj bez návrhu (obdoba § 153 ods.3,4 Osp de lege lata). V sporoch, v ktorých sú spotrebitelia žalovaní, aplikačná prax plne potvrdzuje judikatúru Súdneho dvora Európskej únie o nezanedbateľnom nebezpečenstve, že spotrebiteľ nepoukáže na neprijateľnú zmluvnú podmienku (porov. Godard ,bod 61). 

Súčasný stav na súdoch potvrdzuje množstvo právnych vecí, v ktorých je zaznamenané porušenie práv spotrebiteľov a po vstupe združení do konaní dodávatelia berú žaloby späť bez uvedenia dôvodu. Evidentne sa tak potvrdzuje neodborné podávanie žalôb proti spotrebiteľom a dá sa konštatovať, že ide o tisíce prípadov, ktoré nemalou mierou zaťažujú súdy. Navrhujem úpravu na zvýraznenie preventívnej a odradzovacej funkcie trov konania združení ako vedľajších intervientov, ktorých náhrada by dostatočne odradila podávanie pochybných návrhov na súd. 
Slovenské súdnictvo je preťažené tzv. recidívnou agendou. Tisíce právnych veci sa podávajú na súdy vrátane najvyššieho súdu a nie je výnimkou ani ústavný súd a v ktorých zjavne ide o kolíziu so spotrebiteľským právom , najmä zákazom používania neprijateľných zmluvných podmienok (neprijateľné rozhodcovské doložky, neprimerané sankcie). Je absolútne neprijateľné, aby podnikateľ pokračoval v používaní neprijateľnej (zakázanej) zmluvnej podmienky a zahlcoval súdy napriek už raz právoplatne judikovanému záveru o povahe takejto klauzuly. 

Navrhujem efektívnejšie opatrenia proti recidíve v spotrebiteľsko právnej oblasti a po vzore Nemecka upraviť možnosť súdu v civilnoprávnej agende uložiť sankciu za používanie zakázanej zmluvnej podmienky. 

Predkladaný materiál naznačuje, že v iných veciach ako zamestnaneckých, spotrebiteľských a antidiskriminačných, súd vedie konanie kontradiktórne, t. j. nevyhľadáva dôkazy, iba predložené vyhodnocuje. 

V spotrebiteľských veciach, kde sa angažujú štátom povolené subjekty znalé právnej problematiky ochrany spotrebiteľa sa domnievam sa, že ochrana spotrebiteľa v podobe výlučnej právomoci súdov rozhodovať o týchto veciach, „výhodnej príslušnosti súdov v mieste bydliska spotrebiteľa“ je dostatočná. 
Prihováram sa však za špecializáciu v oblasti spotrebiteľských sporov s cieľom profesionálneho prístupu , zrýchlenia súdneho konania, skvalitnenia rozhodovania a jeho zjednotenia aspoň na okresných súdoch v sídle krajských súdov, kde sa špecializácie javí vhodná a nevyhnutná, vzhľadom na počet sporovej agendy. 

Ďalšou cestou by bolo v tejto agende zjednodušiť odôvodňovanie rozhodnutí s odkazom na právne veci alebo sporovú agendu uzavretú pred vnútroštátnym súdom o obdobnom predmete sporu. Prihováram sa za formalizované rozhodnutie, možno len za úplnú zmenu štruktúry dnešného rozhodnutia, kde prestaneme so slohovaním, označíme dôkazy, právnu úpravu, právnu vetu a presvedčenie, prečo je právna veta správna, alebo odkážeme na už povedané v rozhodnutiach. 

V súčasnosti sme svedkami uplatňovania práv na súde prostredníctvom elektronických médií, a to aj v oblasti, kde vystupujú účastníci ako spotrebitelia. Tieto spory zahlcujú a znefunkčňujú slovenské súdnictvo a riešenia prostredníctvom operatívnych porád predsedov v snahe zvládnuť práve v tomto čase problém, nie sú koncepčné. Bez zavedenia moderných metód práce, elektronizácie pri doručovaní súdnych zásielok a pri rozhodovacej činnosti, a dostatočného finančného vybavenia súdov, budeme naďalej „svedkami“ toho, že účastníci poznajú ako je jednoduché práva sa domáhať, ale súdy nevedia agendu vybaviť, lebo takými prostriedkami nedisponujú. 

Záverom ešte k zjednocovaniu rozhodovacej činnosti súdov prostredníctvom činnosti tzv. veľkého senátu. Je známe z praxe, že mnohé právne otázky sa až na najvyšší súd nedostanú a mnohokrát je v rámci krajov rozdielny právny názor na ten istý právny problém. Myslím, že úloha naďalej ostáva na grémiách a kolégiách súdov, ktoré by otázky mohli veľkému senátu predkladať.. 
Ešte sa vrátim k elektronizácii. Doručovanie, ale aj vytváranie písomností pre doručenie je tou administratívnou činnosťou, ktorá nie je pre súdy jednoduchá pri súčasnom stave elektroniky. Pri prezentácii pred Európskou komisiou za Slovensko zástupkyňa MS SR oznámila existenciu finančných prostriedkov z európskych fondov určenú pre justíciu. Aj inštitút hromadných žalôb môžeme zvládnuť prostredníctvom elektronického spisu. 
K inštitútu tzv. písomného svedectva, ktorý má nahradiť svedeckú výpoveď, a teda má váhu listinného dôkazu, som skeptická, pretože ako je známe, svedecká výpoveď je len jedným z dôkazných prostriedkov a umožňuje sudcovi empiricky urobiť si očami a sluchom názor na vierohodnosť tohto dôkazu. 
 	Z 	ČA 	Rozporové konanie s prezidentkou ZSS JUDr. Danou Bystrianskou sa konalo dňa 19. marca 2013, ZSS netrvá na zásadnej pripomienke, rozpory boli odstránené. 	
ZSS 	C.Správny súdny poriadok  
Materiál považujem v zásade za dobrý, konečne šanca na vytvorenie uceleného samostatného procesného predpisu, pokiaľ ide o myšlienku ponechať zatiaľ správne súdy ako súčasť všeobecného súdnictva – v tomto období je podľa môjho názoru reálnejšia, ako myšlienka vytvorenia samostatnej sústavy správnych súdov. Aj keď diskusiu o tom netreba zatracovať a v budúcnosti si viem predstaviť aj jej realizáciu. Samostatný procesný poriadok môže byť jej prvým krokom, pretože jeho potreba je akútna a ak by sme čakali v tejto (ekonomickej, politickej) situácii na vytvorenie samostatnej sústavy správnych súdov, zrejme by sme sa tak skoro správneho procesného poriadku nedočkali. 

Oceňujem zjednotenie procesu pokiaľ ide o preskúmavanie len právoplatných rozhodnutí správnych orgánov na základe žaloby, aj vytvorenie inštitútu kasačnej sťažnosti a podstatné zredukovanie vecnej príslušnosti Najvyššieho súdu Slovenskej republiky (ďalej len „NS SR“) ako súdu prvej inštancie. 

Posilnenie personálneho (asistenti sudcov, VSÚ) a materiálno – technického vybavenia správnych súdov a predovšetkým správneho kolégia NS SR považujem za nevyhnutné. 
 	Z 	A 	 	
ZSS 	C. Správny súdny poriadok , Druhá časť, Tretia časť, Štvrtá časť 
Podnety: 

- zaviesť povinnosť (nie na základe rozhodnutia súdu) pre štátne orgány predkladať všetky podania v elektronickej podobe – ako prvý krok k elektronizácii justície; 

- pri hromadných žalobách zaviesť podobný inštitút, ako používa ESĽP tzv. „pilot judgement“, aby sa zabránilo zneužívaniu súdneho systému (napr. šikanózne žaloby typu „Pohotovosť“); 

- elektronické doručovanie písomností (8.diel, str. 103, 104) je veľmi dobrá myšlienka, avšak je potrebné vytvoriť naozaj dobre fungujúci systém, lebo na základe poznatkov zo stáže na Najvyššom správnom súde Českej republiky viem, že ich systém spočívajúci v doručovaní písomností a komunikácie s advokátmi prostredníctvom elektronických schránok sa veľmi v praxi neosvedčil; 

- pri prikázaní veci by som vypustila možnosť účastníkov konania vyjadrovať sa k tomu, ktorému súdu by mala byť vec prikázaná a taktiež sa mi nezdá vhodné, aby účastník mohol na základe návrhu žiadať, aby NS SR prikazoval krajskému súdu vo veci konať a rozhodnúť (str. 105 – prikázanie veci). Myslím si, že by mohlo dôjsť k zahlteniu NS SR takýmito žiadosťami; 

- v časti “Rozhodovanie bez nariadenia pojednávania“ a „Rozsudok“ (strany 111,112) sú opätovne duplicitne uvedené dôvody na zrušenie rozhodnutia správneho orgánu (nepreskúmateľnosť pre nezrozumiteľnosť, zistenie skutkového stavu je nedostačujúce pre posúdenie veci, zistenie vady v konaní pred správnym orgánom, ktorá mohla mať za následok/mohla mať vplyv na zákonnosť napadnutého rozhodnutia). V praxi to môže prinášať problémy v súvislosti s nejednoznačným výkladom – či sa malo pojednávať, alebo nie a z opatrnosti budú podľa mňa sudcovia aj tak pojednávať a skrátená forma rozhodovania sa minie účinku; 

- na str. 112 by som úplne vypustila posledný odsek v časti „Rozsudok“ (Vo veciach, ktoré majú zásadný význam, ďalej v prípade podstatnej vady konania alebo v prípade odchylného rozhodovania na súde nižšieho stupňa by mal mať súd možnosť uložiť správnemu orgánu povinnosť doručiť súdu jeho nové rozhodnutie vo veci, aby bolo zabezpečené rešpektovanie právne záväzného názoru súdu. Pri porušení tejto povinnosti by mal mať súd možnosť v skrátenom konaní nové rozhodnutie zrušiť alebo uložiť správnemu orgánu sankciu za nerešpektovanie jeho právneho názoru). Podľa môjho názoru by tým došlo k porušeniu dispozičnej zásady a mohlo by to byť zo strany účastníkov konania zneužívané; 

- prikláňam sa k presadzovaniu myšlienky, aby zo správneho trestania bola agenda priestupkov vyňatá (dopravné priestupky a priestupky podľa zák. 372/1990 Zb.) a presunutá do agendy trestnej; 

- v konaní vo veciach sociálnych sa prikláňam k alternatíve, aby sa zriadil odvolací orgán SP, aby sa prijala osobitná úprava jednostupňového súdneho konania s možnosťou kasačnej sťažnosti a zriadenie inštitútu odborných konzultantov (str. 116); 

- konanie o súlade všeobecne záväzného nariadenia obce a vyššieho územného celku so zákonom, nariadením vlády a všeobecne záväznými právnymi predpismi ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy navrhujem vrátiť späť na Ústavný súd Slovenskej republiky (str. 121); 

- v desiatej hlave – konanie o kompetenčných žalobách, by som vypustila aktívnu legitimáciu na podanie žaloby toho, o koho právach a povinnostiach by malo byť rozhodnuté v konaní pred správnym orgánom, nakoľko v prípade záporného kompetenčného sporu má účastník právo podať žalobu na nečinnosť a v prípade kladného kompetenčného sporu – ak by o žalobe rozhodol vecne nepríslušný orgán, je daná možnosť zrušenia nulitného aktu; riešenie kompetenčných konfliktov by nemalo byť v dispozícii účastníkov konania (str. 123); 
 	Z 	ČA 	K pripomienke Elektronizácia: bude riešená v paragrafovom znení v závislosti od vývoja inej právnej úpravy a od možnosti materiálno-technického zabezpečenia súdov. 
K pripomienke „Pilot Judgement“:Myšlienka sa môže dopracovať pri paragrafovom znení vo vzťahu k všetkým trom kódexom. 

K vypusteniu možnosti účastníkovi konania vyjadriť sa k tomu, ktorému súdu by mala byť vec prikázaná: nemožno akceptovať. Účastník má mať možnosť vyjadriť sa k zákonnému sudcovi. 

K zrušeniu rozhodnutia správneho orgánu: Bude upresnené v paragrafovom znení (pozri § 250f ods. 3 a § 250j ods. 2 OSP). 

Pripomienka k str. 112: akceptovaná. Vypustí sa na pôvodnej str. 112 tretí odsek odspodu. 

K pripomienke o návrate agendy konania o súlade všeobecne záväzného nariadenia obce a vyššieho územného celku so zákonom, nariadením vlády a všeobecne záväznými právnymi predpismi ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy uvádzame, že táto úprava bude závisieť od rokovania s ÚS SR a jeho nového zákona o konaní pred ústavným súdom. 

Pripomienku ku kompetenčenému konfliktu nemožno akceptovať. Vo vzťahu k zrušeniu aktívnej legitimácie na riešenie kompetenčného konfliktu by navrhovaný postup bol neefektívny. 

Rozporové konanie s prezidentkou ZSS JUDr. Danou Bystrianskou sa konalo dňa 19. marca 2013, ZSS netrvá na zásadnej pripomienke, rozpory boli odstránené. 
 	
RUZ 	Postoj RÚZ k predkladanému materiálu 
Účelom legislatívneho zámeru je vytvoriť podmienky pre realizáciu Programového vyhlásenia vlády Slovenskej republiky v časti Úloha štátu a verejného sektora – Súdnictvo zavedením systémových opatrení na posilňovanie práva občanov na včasné súdne rozhodnutia, najmä v podobe podstatnej revízie Občianskeho súdneho poriadku. RÚZ víta iniciatívu rekodifikácie civilného procesného práva, čo môže mať významný dopad na vymožiteľnosť práva v SR.. Občiansky súdny poriadok ako kľúčový právny predpis v tejto oblasti považujeme za zastaraný a nevyhovujúci. 

RÚZ k legislatívnemu zámeru predkladá niekoľko pripomienok s cieľom vyjasnenia niektorých bodov, ktoré vníma ako problematické. 
 	O 	A 	 	
RUZ 	1. Pripomienka – preambula strana 71 až 72 zámeru 
RÚZ navrhuje v legislatívnom zámere nastaviť primeraný počet jasných, zrozumiteľných a v praxi aplikovateľných zásad, aby sa eliminovala potenciálna možnosť ich vzájomného stretu, či rozporu a eliminoval sa problém, ktorá zásada má prioritu. RÚZ si je vedomá, že v aplikačnej praxi dochádza k istému vyvažovaniu pri aplikácií jednotlivých zásad vzhľadom na okolnosti prípadu, obávame sa však či aplikácia širokého okruhu teoretických princípov práva EÚ nevyvolá opačný účinok ako zamýšľané zjednodušenie a zracionalizovanie. 

Odôvodnenie pripomienky: 
Cieľom uvedenej pripomienky je potreba doplnenia a vysvetlenia niektorých podstatných bodov legislatívneho zámeru. 
 	O 	N 	Predkladateľ koncipoval zásady v súlade s teóriou procesného práva, ktorá ich pomenúva, vymedzuje a žiadnu z nich nekladie do popredia. 	
RUZ 	2. Pripomienka k druhej časti, druhej hlave, príslušnosť súdov – miestna príslušnosť, strana 73 zámeru 
RÚZ navrhuje v prípade navrhovanej výlučnej miestnej príslušnosti v konaniach v súvislosti s ochranou slabšej strany vyjasniť do zámeru uviesť podľa akých kritérií bude takáto výlučná miestna príslušnosť určovaná. 

Odôvodnenie pripomienky: 
Cieľom uvedenej pripomienky je potreba doplnenia a vysvetlenia niektorých podstatných bodov legislatívneho zámeru. 
 	O 	ČA 	Ide o úpravu príliš detailnú pre potreby textu legislatívneho zámeru. 
Podľa názoru predkladateľa, ktorý sa opiera o odbornú literatúru (Svák, J., Kukliš P. teória a prax legislatívy, 2009, Eurokódex), legislatívny zámer by mal byť vypracovaný na určitej všeobecnej úrovni a nemal by byť literarárnym prerozprávaním jeho budúceho paragrafového znenia. 

Predpokladom je však miestna príslušnosť určená v prospech slabšej strany. 
 	
RUZ 	3. Pripomienka k druhej časti, tretej hlave - zloženie súdu a vylúčenie sudcov, strana 74 zámeru 
RÚZ navrhuje do zámeru doplniť, ako sa bude postupovať ak sa veľký senát zhodne s odlišným názorom iného senátu a ako sa bude riešiť vzniknutá situácia. 

Navrhujeme tiež doplniť aký bude mechanizmus vyhodnotenia rozhodnutí súdov? Nemala by byť stanovená povinnosť zaoberať sa odlišnými rozsudkami s rovnakou kauzou (napr. odvolacích súdov) v záujme zjednotenia rozhodovacej činnosti súdov? 

Odôvodnenie pripomienky: 
Cieľom uvedenej pripomienky je potreba doplnenia a vysvetlenia niektorých podstatných bodov legislatívneho zámeru. 
 	O 	ČA 	Podobne ako v odpovedi na predchádzajúcu pripomienku, ide o text LZ, ktorý nemôže upravovať všetky detaily – riešená bude táto úprava v paragrafovom znení. 	
RUZ 	4. Pripomienka k druhej časti, štvrtej hlave – účastníci konania a zastúpenie, strana 75 zámeru 
RÚZ navrhuje, aby sa v zámere vymedzilo, či sa povinnosť obligatórneho zastúpenia bude vzťahovať aj na právnické osoby. Odporúčame tiež už v zámere exaktnejšie zadefinovať typy konaní, osôb, inštanciu, prípadne hodnotu sporu na ktoré sa bude toto obligatórne zastúpenie vzťahovať, či bude mať povinného zastúpenia advokátom, alebo bude stačiť zastúpenie osobou s právnickým vzdelaním. 

Odôvodnenie pripomienky: 
Cieľom uvedenej pripomienky je potreba doplnenia a vysvetlenia niektorých podstatných bodov legislatívneho zámeru. 
 	O 	ČA 	K zastúpeniu: 
Právnickú osobu bude môcť v prípade potreby obligatórneho zastúpenia zastupovať aj jej zamestnanec alebo člen s právnickým vzdelaním – doplní sa na požadované miesto v LZ. 

K exaktnejšiemu vymedzeniu odkazujeme na odpoveď k pripomienke č. 1 – 
text LZ nemôže upravovať všetky detaily – riešená bude táto úprava v paragrafovom znení. 
 	
RUZ 	5. Pripomienka k druhej časti , piatej hlave - dokazovanie, strana 78 zámeru 
RÚZ navrhuje, aby sa v zámere podrobnejšie vymedzila predstava predkladateľa o podmienkach, za ktorých súd bude môcť v prípade ochrany slabšej strany vykonávať dokazovanie ex offo. Ochrana slabšej strany pri spotrebiteľských zmluvách predstavuje drvivú väčšinu zmluvných napr. vzťahov finančných inštitúcii s klientom. Bez jasnej definície kedy, za akých podmienok a v akom rozsahu k nej dochádza by došlo k právnej neistote, narušeniu rovnosti strán , k strate práva na spravodlivý proces a v konečnom dôsledku k predĺženiu vymožiteľnosti práva v prípadoch so spotrebiteľským prvkom. 

Odôvodnenie pripomienky: 
Cieľom uvedenej pripomienky je potreba doplnenia a vysvetlenia niektorých podstatných bodov legislatívneho zámeru. 
 	O 	ČA 	K exaktnejšiemu vymedzeniu odkazujeme odpoveď k pripomienke č. 1 – 
text LZ nemôže upravovať všetky detaily – riešená bude táto úprava v paragrafovom znení. 
 	
RUZ 	6. Pripomienka k tretej časti, druhá hlava – spory s ochranou slabšej strany, strany 80 až 81 zámeru 
RÚZ navrhuje podrobnejšie vymedziť výnimky vyplývajúce z existencie tejto hlavy zámeru. V prípade nevymedzenia, účelu, rozsahu a podmienok tejto výnimky môžeme hovoriť o „novom , samostatnom procesnom kódexe v prípade spotrebiteľských zmlúv, antidiskriminačných prípadne pracovnoprávnych sporov“ . Navrhovaná „posilnená ochrana“ môže viesť k dôsledkom, v ktorých bol narušený princíp rovnosti účastníkov konania i princíp hospodárnosti konania. Uvedené sa podľa nášho názoru vzťahuje aj na vylúčenie „sporov s ochranou slabšej strany“ z kategórie tzv. drobných sporov. 

Odôvodnenie pripomienky: 
Cieľom uvedenej pripomienky je potreba doplnenia a vysvetlenia niektorých podstatných bodov legislatívneho zámeru. 
 	O 	ČA 	K exaktnejšiemu vymedzeniu odkazujeme odpoveď k pripomienke č. 1 – 
text LZ nemôže upravovať všetky detaily – riešená bude táto úprava v paragrafovom znení. 
 	
Za otvorenú justíciu 	K zámeru zachovania správneho súdnictva ako súčasti systému všeobecných súdov 
Predložený materiál týkajúci sa východísk pre vznik Správneho súdneho poriadku považujeme ako podnetný, podrobne prepracovaný najmä z pohľadu jeho uceleného historického prehľadu vývoja správneho súdnictva. 
Podľa ZOJ práve z historického prehľadu vyplýva nezvrátiteľný záver, že v doterajšom legislatívnom vývoji bol jednoznačne a neprehliadnuteľným spôsobom uprednostňovaný variant samostatného správneho súdnictva. 
Predloženému materiálu z tohto dôvodu možno vyčítať, že myšlienku zavedenia samostatného správneho súdnictva si neosvojil. Naopak predkladateľ materiálu svoje závery o potrebe zachovania správneho súdnictva ako súčasti systému všeobecných súdov odôvodňuje argumentom, že existujúci systém sa osvedčil a tento dôslednejšie zaručuje nezávislosť rozhodovania súdov. 
ZOJ presadzuje zriadenie samostatného správneho súdu v intenciách predstáv Ústavy z roku 1920 podľa funkčného modelu pruského správneho súdnictva. 
Táto zmena – dopracovanie sústavy súdov si bude vyžadovať novelizovať čl. 143 ods. 1 Ústavy SR, ktorý bude stanovovať, že sústavu súdov tvoria Najvyšší súd, Najvyšší správny súd a ostatné súdy, a bude potrebné na všetkých miestach Ústavy SR, kde sa používa pojem „Najvyšší súd Slovenskej republiky“ nahradiť tento pojmom „Najvyšší súd“. 
Ďalej bude potrebné vzhľadom na znenie čl. 148 ods. 1 Ústavy SR (ako aj zákona č. 385/2000 Z.z.) prijať ústavný zákon, v zmysle ktorého sa všetci sudcovia NS SR –správneho kolégia stávajú sudcami Najvyššieho správneho súdu. 
Potrebné bude aj novelizovať čl. 145 Ústavy SR, v zmysle ktorého predseda a podpredseda Najvyššieho správneho súdu budú menovaní obdobne ako predseda a podpredseda Najvyššieho súdu. 
ZOJ presadzuje zriadenie samostatného správneho súdu, do kompetencie ktorého bude patriť aj právomoc vo veciach disciplinárnych konaní sudcov. 

 	Z 	ČA 	ZOJ bolo pozvané na rozporové konanie na 19.marca 2013, avšak jeho predstavitelia sa pre pracovné povinnosti rozporového konania nemohli zúčastniť, pričom svoju neúčasť riadne ospravedlnili. 

K pripomienkam: 
Poukazujeme na odôvodnenie na str. 66 pôvodného textu Legislatívneho zámeru. Je žiadúce, aby prvým krokom bolo prijatie samostatného Správneho súdneho poriadku a dobudovanie štruktúry správnych kolégií na KS a až potom je možné uvažovať na prípadným zriadením NSS. 
Text LZ bude zmenený v zmysle, že zriadenie NSS sa „zatiaľ“ neuvažuje. Tým je podľa názoru predkladateľa plne vystihnuté, že sa nebráni navrhovanej myšlienke, avšak až ako následný krok po stabilizácii súdnictva a súdnej sústavy. 
 	
Verejnosť 	K návrhu zachovania správneho súdnictva ako súčasti systému všeobecných súdov, k azylovým veciam a veciam zaistenia /3.časť/  
Pripomienky 
k 
Návrhu legislatívneho zámeru rekodifikácie civilného práva procesného 

K návrhu zachovania správneho súdnictva ako súčasti systému všeobecných súdov 

Predložený materiál, týkajúci sa východísk pre vznik Správneho súdneho poriadku, považujem za podnetný, podrobne prepracovaný, oceňujem najmä ucelený prehľad historického vývoja správneho súdnictva. 

Napriek tomu, že zo samotného historického prehľadu jednoznačne vyplýva záver, že v doterajšom legislatívnom procese bol neprehliadnuteľným spôsobom preferovaný variant samostatného správneho súdnictva, predkladateľ návrhu si myšlienku zavedenia samostatného správneho súdnictva neosvojil. Svoje závery o potrebe zachovania správneho súdnictva ako súčasti systému všeobecných súdov odôvodňuje argumentom, že existujúci systém sa osvedčil a tento dôslednejšie zaručuje nezávislosť rozhodovania súdov. 

Neúplnosť foriem súdnej ochrany v správnom súdnictve spolu s ďalšími nedostatkami procesnej úpravy, poddimenzovaný stav sudcov špecializujúcich sa na správne súdnictvo, nedostatok asistentov, personálne vybavenie správnych súdov, ktoré nie je budované systémovo, nedostatok prípravy sudcov a nemožnosť zapojiť do rozhodovacieho procesu kvalifikovaných pracovníkov – odborníkov z verejnej správy (či už ako členov senátov – sudcov, alebo ako odborných konzultantov) svedčia v neprospech argumentu, že existujúci systém sa osvedčil. 

Predložený materiál venuje osobitnú pozornosť Najvyššiemu správnemu súdu (1918-1938), ktorý bol vytvorený v duchu rakúskej tradície správneho súdnictva. Spolu s Ústavným súdom bol najvyššou autoritou vo výklade zákona, a preto mal postavenie strážcu a ochrancu zákona. 

Potrebné je vyzdvihnúť právne dedičstvo, ktoré sa zachovalo z uvedeného obdobia v podobe judikatúry. Najvyšší správny súd dokázal vytvoriť solídne teoretické zázemie pre množstvo inštitútov všeobecného správneho práva. Cenné poznatky sú obsiahnuté predovšetkým v zachovaných výberoch oficiálnej zbierky vedenej senátnym prezidentom súdu Jozefom V. Bohuslavom. Dôkazom nesmierneho prínosu pôsobenia prvorepublikového NSS je predovšetkým to, že nielen v novodobej porevolučnej praxi správneho súdnictva v Českej republike bolo na túto judikatúru odkazované a časť zahrnutej matérie je v podstate aktuálna dodnes o čom svedčí fakt, že nielen správne súdnictvo Českej republiky v súčasnosti výdatne čerpá pri výklade najzákladnejších pojmov a inštitútov správneho práva. 

Predkladateľom zosumarizovaný legislatívny vývoj naznačuje, že správne súdnictvo počas celého obdobia prvej republiky bolo koncentrované, jedinou poverenou inštitúciou zostal Najvyšší správny súd. 

Negatívnym dôsledkom tohto stavu sa po pomerne krátkom čase stala neúmerná preťaženosť NSS v dôsledku stúpajúceho počtu sťažností, čo nutne viedlo k neprimeranému predlžovaniu súdneho konania. Snaha zákonodarnej moci vyriešiť neutešenú situáciu sa pretavila do prijatia zákona č. 164/1937 Sb. z. a n., fakticky novelizácie zákona z roku 1918. Táto norma zaviedla niekoľko noviniek, príkladom je ustanovenie trojčlenných senátov ako výnimky pre mnohé prípady oproti predchádzajúcim päťčlenným, zavedenie inštitútu pomocných referentov, ktorí pripravovali správy a návrhy pre jednanie súdu v senátoch a mali v nich poradný hlas , či podstatné rozšírenie prípadov, v ktorých mohol súd rozhodnúť v neverejnom zasadaní len na základe spisu . 

Dokonca ponúka "modus operandi" pre zriadenie samostatného správneho súdu aj v súčasnosti v podmienkach SR. 

Prikláňam sa k myšlienke zriadenia samostatného správneho súdu podľa predstáv Ústavy z roku 1920 podľa funkčného modelu pruského správneho súdnictva. 
Model samostatného správneho súdu nepresadzovali doposiaľ samotní sudcovia správnych kolégií, hoci na príklade Českej republiky (keď v roku 1993 bol článkom 91 novej Ústavy ČR obnovený Najvyšší správny súd, ktorý tak vytvoril druhý vrchol súdnej sústavy, ktorému bola právomoc vo veciach kárnych prenesená zákonom č. 314/2008 Sb.), môžeme vidieť výsledky efektívneho, dobre fungujúceho samostatného správneho súdnictva a to najmä v podobe rozsiahlej súdnej judikatúry Najvyššieho správneho súdu, na ktorú odkazujú aj sudcovia správneho kolégia Najvyššieho súdu SR. 

Príkladom hodným nasledovania je aj proces českého zákonodarcu, ktorý sa priklonil k funkčnej variante súdnej kontroly správnych aktov, čiže nevytvoril inštitucionálne odlišnú sústavu, ale rozhodovanie bolo zverené špecializovaným senátom a samosudcom existujúcej sústavy všeobecných súdov s postupným rozširovaním právomocí, a to predovšetkým súdom krajským, vo vymedzených prípadoch boli vecne príslušné súdy okresné či vrchné alebo Nejvyšší soud. 

Uvedomujem si, že bez ústavnej väčšiny takáto zmena nie je možná, predloženým legislatívnym návrhom však predkladateľ vytvoril priestor, v rámci ktorého by mali názory sudcov na myšlienku zriadenia samostatného správneho súdu odznieť. 

K azylovým veciam a veciam zaistenia /3.časť/ 
Štvrtá hlava – konanie v azylových veciach a vo veciach zaistenia 
(str. 56 a 57): 
Oceňujem, že predložený materiál zdôrazňuje potrebu osobitnej úpravy konaní v azylových veciach a vo veciach zaistenia. 

Špecifickosť azylového konania je daná predovšetkým špecifickým postavením účastníka konania – žiadateľa o azyl, ktorý spravidla nedisponuje žiadnym dokladom totožnosti, ani žiadnymi hmatateľnými dôkazmi, ktorými by potvrdil pravdivosť svojich tvrdení o prenasledovaní v krajine pôvodu. 
Žiadateľ o azyl nesie bremeno tvrdenia, ktoré je ďalej vo vzájomnej interakcii so správnym orgánom rozvíjané a doplnené bremenom dôkazným. Nie je však povinnosťou žiadateľa o azyl, aby prenasledovanie svojej osoby preukazoval inými dôkaznými prostriedkami, než vlastnou dôveryhodnou výpoveďou. Naopak povinnosťou správneho orgánu je, aby v pochybnostiach zhromaždil všetky dostupné dôkazy, ktoré dôveryhodnosť výpovede žiadateľa o azyl vyvracajú, či spochybňujú (viď rozsudok NS SR zo dňa 19.03.2013 sp. zn. 1Sža 5/2013). 

Poznanie špecifík azylového konania, znalosť medzinárodných dohovorov a dokumentov, judikatúry NS SR, ale ja ESĽP, znalosť geopolitických, kultúrnych a spoločenských podmienok domovských krajín žiadateľov o azyl, je podmienkou, ktorú by mali spĺňať nielen sudcovia špecializujúci sa na problematiku azylových vecí, ale je aj podmienkou kvalitného právneho zastúpenia žiadateľov o azyl v súdnom konaní. 

Ako sudca, špecializujúci sa na oblasť azylového a cudzineckého práva, by som privítala opätovné zavedenie možnosti zastupovania účastníkov konania v azylových veciach fyzickou osobou spôsobilou na právne úkony (t.č. § 27 ods. 1 OSP), ktorá bola vylúčená ostatnou novelou OSP (viď. § 27 ods. 3 OSP). 

Práve právnici mimovládnych organizácií s dlhoročnou tradíciou takéto náročné kritériá spĺňali, čo sa prejavovalo na vysokej úrovni ich podaní (či už opravných prostriedkov proti rozhodnutiam správnych orgánov alebo odvolaniach proti rozsudkom krajských súdov). Z poznatkov z rozhodovacej činnosti NS SR vyplýva, že právnici mimovládnych organizácií boli zárukou kvalitného, odborného a bezplatného poskytovania právnej pomoci žiadateľom o azyl. Ostatná novela OSP prístup cudzincov k bezplatnej právnej pomoci sťažila. Centrum právnej pomoci nie je podľa poznatkov z rozhodovacej činnosti NS SR kapacitne, ani odborne vybavené na zvládnutie takejto náročnej agendy. 

Preto by opätovné zavedenie špecializovaného zástupcu z radov mimovládnych organizácii bezpochyby prispelo k skvalitneniu samotného súdneho konania. 

Potreba osobitnej úpravy konaní vo veciach zaistenia je žiaduca nielen vzhľadom na požiadavku na urýchlené konanie, ale aj na celý rad právnych dokumentov, z ktorých vyplýva požiadavka na dodržanie princípov zákazu svojvoľného zbavenia, či obmedzenia osobnej slobody. 

Zaistenie cudzinca znamená obmedzenie alebo dokonca, v závislosti na povahe, dĺžke, dôsledkoch a spôsobe zaistenia, zbavenie jeho slobody, ide teda o veľmi citeľný zásah do jedného z najvýznamnejších práv jednotlivca. Takýto zásah môže byť prípustný len za prísne vymedzených podmienok, definovaných nielen zákonom o pobyte cudzincov, ale predovšetkým ústavným poriadkom SR. Podľa čl. 8 ods. 1 Listiny základných práv a slobôd je osobná sloboda zaručená. Podľa čl. 8 ods. 2 Listiny nesmie byť nikto zbavený svojej slobody inak než z dôvodov a spôsobom, ktorý stanoví zákon. 

Podľa čl. 5 ods. 1 Dohovoru o ochrane ľudských práv a slobôd má každý právo na slobodu a osobnú bezpečnosť. Nikto nesmie byť zbavený slobody okrem nasledujúcich prípadov, pokiaľ sa tak stane v súlade s konaním stanoveným zákonom.... (písm. f/) zákonné zatknutie alebo iné pozbavenie slobody osoby, aby sa zabránilo jej nepovolenému vstupu na územie, alebo osoby, proti ktorej prebieha konanie o vyhostenie alebo vydanie, (tiež čl. 9 ods. 1 Medzinárodného paktu o občianskych a politických právach a čl. 6 Listiny základných práv Európskej únie). 

Zo všetkých zmienených právnych dokumentov vyplýva zákaz svojvoľného zbavenia, či obmedzenia osobnej slobody. 

Podľa čl. 5 ods. 1 písm. f/ Dohovoru o ochrane ľudských práv a slobôd a k nemu sa vzťahujúcej judikatúry ESĽP môže zaistenie alebo iné zbavenie osobnej slobody cudzinca (napr. vydanie alebo vyhosťovacia väzba) prebehnúť jednak iba v súlade s konaním stanoveným zákonom, pričom táto právna úprava musí mať určitú kvalitu tak, aby jasne a predvídateľným spôsobom vymedzovala podmienky zaistenia alebo iného obmedzenia osobnej slobody a jednak toto zbavenie osobnej slobody musí sledovať Dohovorom vymedzený účel, teda zabrániť nepovolenému vstupu cudzinca na územie alebo realizovať vyhostenie, či vydanie (napr. rozsudky ESĽP zo dňa 25.06.1996 Amuur proti Francúzsku, zo dňa 05.02.2002 Čonka a další proti Belgicku, zo dňa 27.11.2003 Shamsa proti Poľsku, zo dňa 25.01.2005 Singh proti ČR, zo dňa 27.01.2008 Rashed proti ČR, zo dňa 12.02.2009 Nolan a ostatní proti Rusku, zo dňa 19.02.2009 A. a ostatní proti Spojenému kráľovstvu). 

Rovnako podľa čl. 15 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/115/ES o spoločných normách a postupoch v členských štátoch pri navracaní neoprávnene pobývajúcich štátnych príslušníkoch tretích krajín (ďalej len „smernica 2008/115/ES“) môžu členské štáty zaistiť iba štátneho príslušníka tretej krajiny, o ktorého navrátenie prebieha konanie, a to za účelom prípravy návratu alebo výkonu vyhostenia, najmä v prípadoch kde hrozí nebezpečenstvo skrývania alebo dotyčný štátny príslušník tretej krajiny sa vyhýba príprave návratu, či uskutočňovania vyhostenia alebo ho inak sťažuje. K zaisteniu je možné prikročiť len vtedy, pokiaľ nemôžu byť v konkrétnom prípade účinne uplatnené iné dostatočné účinné, avšak miernejšie donucovacie opatrenia. 

Akékoľvek zaistenie musí trvať čo najkratšiu dobu a iba dovtedy, pokiaľ sú s náležitou starostlivosťou učinené úkony smerujúce k vyhosteniu (vráteniu). Pokiaľ sa ukáže, že reálny predpoklad pre vyhostenie prestal z právnych alebo iných dôvodov existovať alebo prestali existovať podmienky uvedené v ods. 1, stráca zaistenie odôvodnenie a dotyčná osoba musí byť bezodkladne prepustená (čl. 15 ods. 4 smernice 2008/115/ES). 

Inštitút miernejších opatrení ako alternatíva k zaisteniu bol zavedený zákonom č. 404/2011 Z.z. o pobyte cudzincov, ktorý nadobudol účinnosť dňa 01.01.2012. 

Podľa čl. 5 ods. 4 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd každý, kto je zatknutý alebo inak pozbavený slobody, má právo podať návrh na začatie konania, v ktorom súd urýchlene rozhodne o zákonnosti pozbavenia jeho slobody a nariadi prepustenie, ak je pozbavenie slobody nezákonné. 

Vzhľadom na nedostatok právnej úpravy, ktorá by zakotvovala právomoc súdu nariadiť prepustenie osoby zo zaistenia, v prípade zrušenia rozhodnutia o zaistení, vítam iniciatívu predkladateľa, ktorý navrhuje, aby v konaní o zaistení bola zakotvená právomoc správneho súdu nariadiť prepustenie osoby zo zaistenia. 

Nedostatok tejto právnej úpravy totiž spôsobuje na NS SR nárast v agende zásahov, keď sa zaistení cudzinci domáhajú návrhom na ochranu pred nezákonným zásahom orgánu verejnej správy podľa § 250v OSP prepustenia zo zaistenia z útvaru policajného zaistenia pre cudzincov z dôvodu, že rozhodnutie o zaistení bolo krajským súdom zrušené ako nezákonné, proti takémuto rozhodnutiu nie je prípustný opravný prostriedok a správny orgán odmieta takéhoto zaisteného cudzinca prepustiť (viď. rozsudok NS SR sp. zn. 1Sžz/7/2012 zo dňa 29.10.2012, rozsudok NS SR sp.zn. 8Sžz/3/2012). 

Predkladateľ materiálu celkom oprávnene poukazuje na to, že v právnej úprave správneho súdnictva v súčasnom Občianskom súdnom poriadku chýba úprava tzv. urgentných vecí (case of emergency), t.j. vecí so špeciálnou právnou úpravou vzhľadom na ich naliehavosť. 

Stotožňujem sa s názorom predkladateľa materiálu, že je potrebné považovať za nežiaduce, aby lehoty, v ktorej má súd vo veci rozhodnúť, určovali iné zákony ako procesný predpis. 

v Bratislave dňa 25. februára 2013 JUDr. Elena Berthotyová PhD. 
sudkyňa správneho kolégia NS SR 

 	O 	ČA 	Predkladateľ poukazuje na odôvodnenie Legislatívneho zámeru Správneho súdneho poriadku na str. 66. Je žiaduce, aby prvým krokom bolo prijatie samostatného Správneho súdneho poriadku a dobudovanie štruktúry správnych kolégií na krajských súdoch; až potom je možné uvažovať na prípadným zriadením. Najvyššieho správneho súdu. Zriadenie Najvyššieho správneho súdu nateraz nie je reálne, avšak zásadne niet dôvodu sa jeho vytvoreniu brániť. 

K pripomienkam k azylovým veciam a veciam zaistenia: 
A 
Predkladateľ v zámere ráta s možnosťou výnimky z obligatórneho právneho zastupovania advokátom. V konaní o azyle a zaistení cudzincov by mohla zastupovať cudzincov aj mimovládna organizácia. 

K pripomienke o zaistení: 
A 
Legislatívny zámer na str. 117 výslovne ráta so zakotvením právomoci správnych súdov nariadiť prepustenie osoby zo zaistenia. 
 	
Verejnosť 	Správny súdny poriadok 
OPONENTSKÉ POZNÁMKY 
k 
Návrhu legislatívneho zámeru rekodifikácie civilného práva procesného 

1. K návrhu legislatívneho zámeru ako k celku : 

Na úvod musím oceniť predložený materiál ako veľmi podnetný, prepracovaný a nesporne prínosný. Komisia pre rekodifikácia procesného práva predložila pre mňa v pozoruhodne krátkom čase skutočne materiál, ktorý má jednoznačne ambíciu sa stať kľúčom pre pochopenie budúceho vývoja v správnom súdnictve na Slovensku. Jednotlivé tézy a pracovné metódy sú jasné, a ich pochopiteľnosť nenarušuje ani čiastočná strohosť návrhu. 
Avšak na druhej strane v návrhu bohatom na rôzne informácie nenachádzam viacero dôležitých prvkov pre aplikáciu (predovšetkým teleologický prístup) budúceho procesno-právneho predpisu. Najmä mi chýba 
a) vymedzenie základného účelu súdnej kontroly rozhodnutí orgánov verejnej správy, 
b) niektoré historické súvislosti s tým spojené, 
c) analýzu štruktúry existujúcej kontroly realizácie výkonnej moci, 
d) terminologické vymedzenie pojmu zásady a ich vplyv na samotný proces správneho súdnictva, vrátanie princípu legality, poprípade 
e) aspoň načrtnutie niektorých dôvodov vedúcich k prijatiu kasačnej sťažnosti. 
Typicky opomenutým bodom predloženého legislatívneho zámeru sú materiálne, personálne a finančné podmienky pre vykonanie reformy procesného práva. Je nepochybné, že úspech reformy je do značnej miery závislý na jej materiálnom, personálnom a o finančnom zabezpečení. Šírka, rozsah a zložitosť navrhovaných legislatívnych opatrení tak v oblasti autonómie sudcov správnych kolégií, vnútornej organizácie súdov a samotného konania pred správnym súdom, tak v oblasti štátnej správy súdov a vzdelávanie sudcov si nepochybne budú vyžadovať obojstranné dopady na výdavky štátneho rozpočtu. Účinky a väčšiny opatrení sa však prejaví až pri dlhodobejšom horizonte. Preto na prvom mieste by som si dovolil klásť dôraz na plné finančné zabezpečenie objektivizovaného počtu sudcov v správnom súdnictve, vrátanie dostatočného počtu zamestnancov súdov, ktorý bude musieť vzhľadom na úniové záväzky Slovenskej republiky korešpondovať s európskym štandardom. 
Preto nedostatky, medzi ktorými dominuje predovšetkým absencia snahy komisie po inštitucionálnej stránke presadiť etablovanie a vytvorenie Najvyššieho správneho súdu, budú analyzované nižšie. 

2. K vymedzeniu základného účelu súdnej kontroly v správnom súdnictve (str. 4): 

Navrhujem za druhý odsek návrhu na str. 4 vložiť odsek, resp. odseky, ktoré by bližšie vymedzili základný účel súdnej kontroly správneho súdnictva, a to napríklad v tomto duchu: 
Je nepochybné, že správne súdnictvo v súčasnej modernej občianskej spoločnosti sleduje celkom odlišný cieľ ako súdnictvo nachádzajúceho typu. Základnou odlišujúcou črtou je to, že súdna moc pri nachádzaní práva podporuje alebo upevňuje postavenie suveréna, čo sa nedá povedať o správnom súdnictve, ktoré naopak napráva pochybenia orgánov verejnej správy, tzn. že pôsobí proti moci suveréna. Vo všeobecnosti sa úloha správneho súdnictva vymedzuje ako sebaobmedzujúci prísľub štátnej moci (suveréna) vyslovené značne oneskorene, že sa verejná moc (tzn. verejná správa) bude správať v súlade a v medziach zákonov (tzn. prisvojenie si idei právneho štátu) a ich nerešpektovaním nebude prejavovať svojvôľu. Hlavný dôraz potom správne súdnictvo kladie na judikačnú kontrolu zákonnosti v hore uvedenom sektore výkonu štátnej moci. 
Čo sa týka spomenutej zákonnosti, tá je nevyhnutne spojená s ideou právneho štátu a je súčasne nevyhnutným predpokladom právnej istoty v každom demokratickom právnom štáte, ktorej začiatky sa nachádzajú napríklad v diele Platóna (Zákony) alebo Aristotela (Etika Nikomachova). Na zákonnosť môžeme nazerať prostredníctvom dvoch rovín, a to roviny aplikácie práva a roviny tvorby práva. Zákonnosť obsiahnutá v rovine aplikácie práva je posudzovanie kvality výkonu verejnej správy a je základným obsahom činnosti správneho súdnictva. Avšak v rovine tvorby práva sa správne súdnictvo pohybuje celkom výnimočne, a to iba pri prieskume všeobecne záväzných právnych predpisov vo forme všeobecne záväzných nariadení nižších alebo vyšších územných celkov. 
Naopak druhá charakteristická črta správneho súdnictva, a to výkon kontrolných oprávnení, sa viaže k učeniu Montesquiea o deľbe moci na zákonodarnú, výkonnú a súdnu. Je nepochybné, že základným účelom uvedeného učenia dosiahnutého pod vplyvom myšlienok osvietenstva na prelomu 17. a 18. storočia bolo vytvoriť účinný mechanizmus vzájomnej kontroly jednotlivých zložiek štátnej moci ako jasný protiklad stále zlyhávajúcemu modelu európskeho modelu absolutizmu. Z nižšie uvedeného historického vývoja je evidentné, že práve výkonná moc sa veľmi dlho a efektívne bránila akýkoľvek kontrole svojej činnosti a dlhodobo neprizerala k základnému princípu rímskeho práva „nemo iudex in causa sua“. 
V súčasnosti v Slovenskej republike existuje vzájomne previazaný systém (alternatívnej) kontroly verejnej správy prostredníctvom viacerých orgánov, ktoré sú priamo zapojené do mechanizmu kontroly verejnej správy. Ide najmä o 
i. kontrolu vykonávanú právotvornými orgánmi, tzn. zákonodarným orgánom, resp. lokálnymi zastupiteľskými orgánmi, 
ii. kontrolu vykonávanú súdnou mocou, tzn. predovšetkým správne a ústavné súdnictvo, 
iii. kontrolu vykonávanú osobitným orgánom vo všeobecnej alebo osobitnej rovine, tzn. Najvyšším kontrolným úradom, prokuratúrou alebo verejným ochrancom práv. 
Popri týchto orgánov sú do kontroly zapojení aj samotní občania (priamo alebo sprostredkovane cez mimovládne organizácie), ako tvorcovia moci suveréna, prostredníctvom výkonu petičného práva. 
Súdna kontrola verejnej správy zaujíma nepochybne špecifické miesto, čo je dané významom čl. 46 ods. 2 ústavy. Napríklad vysoko erudovaný, avšak historický problematický predseda Najvyššieho správneho súdu Emila Hácha charakterizoval správne súdnictvo ako „stranícke kritiky jeho judikatúry (Najvyšší správny súd) sú najlepším dôkazom toho, že si je vedomý svojho poslania politicky neutrálneho, s povinnosťou vykladať zákony ako články celého platného právneho poriadku a používať ustálených interpretačných metód bez zreteľa na to, komu sa tým zapáči a kto sa na tým pohorší“. 
V súvislosti s uvedeným si na tomto mieste dovolím vyzdvihnúť až 4 charakteristické črty správneho súdnictva. Predovšetkým správne súdnictvo predstavuje následnú kontrolou verejnej správy a svojím spôsobom aj kontrolu záverečnú. Ďalej správne súdnictvo vykonáva kontrolu k subjektom, ku ktorým nemá žiadny vzťah organizačnej nadriadenosti. 
Ďalej je neprehliadnuteľný aj ten vzťahový fakt, že správne súdnictvo vykonáva kontrolu verejnej správy ako orgán nezávislý na orgánoch moci výkonnej (tzn. najmä na Ministerstvu spravodlivosti Slovenskej republiky). a na záver je nutné dodať, že hoci aj orgány verejnej správy vykonávajú kontrolu (najmä podriadených orgánov verejnej správy 

3. K vývoju procesnej právnej úpravy v správnom súdnictve (str. 4 až 12): 

Vo vzťahu k úvodnej časti návrhu je nutné u predkladateľov predovšetkým vyzdvihnúť ich neprehliadnuteľnú snahu veľmi podrobným a prehľadným spôsobom spracovať historický vývoj správneho súdnictva tak v európskom ako aj neskoršie v slovenskom kontexte. Na tomto mieste by som si iba dovolil upozorniť, že by bolo veľkým prínosom návrhu zdôraznenie historických rozdielností pri vytváraní britského, francúzskeho a nemeckého modelu správneho súdnictva. U britského modelu správneho súdnictva, ak tak vôbec môžeme hovoriť v systéme „common law“, sa správne súdnictvo vôbec historicky zo systémov súdnej moci vôbec nevyčleňovalo. Naopak pri francúzskom modeli došlo k objaveniu správneho súdnictva až v dôsledku filozofie osvietenectva, a z toho vznikajúcich revolučných zmien vo francúzskej spoločnosti koncom 18. storočia. Nemecký model správneho súdnictva má historicky najmladšie základy, a obdobne ako rakúsky model sa začína formovať až v 19. storočí. 
Je nepochybné, že kolektív predkladateľov mi ponúka na jednej strane prehľadný a tým jasný súbor právne historických informácií o postupnom organizačnom a inštitucionálnom legislatívnom vývoji predchodcov slovenského správneho súdnictva, avšak na druhej strane je pre mňa nepochybné, že z uvedeného vývoja je možné zistiť aj to, že pre podmienky Slovenska a jeho právnych predchodcov v relatívne mladom historickom kontexte (počnúc rokom 1848) suverén (zákonodarca) na jednotlivých stupňoch historického vývoja štruktúry a organizácie správneho súdnictva kládol mimoriadny dôraz na vytváranie takej štruktúry správneho súdnictva, ktorá bola, resp. sa od počiatku (Správny súdny dvor vo Viedni z roku 1876, resp. uhorský Všeobecný správny súd z roku 1897) javila, ako silne autonómna, tzn. že smerovala k vytvoreniu inštitútu samostatných správnych súdov ako protiváhy najmä moci verejnej. 
Tento, podľa mňa racionálny spôsob vytvárania a fungovania správneho súdnictva zákonodarcom, či už v období prvej samostatnej československej republiky, alebo po vyhlásení Slovenského štátu pre obdobie rokov 1939 až 1945, bolo zo známych nedemokratických príčin prerušené vytvorením systému prokuratúry sovietskeho typu od roku 1952, ktorá správne súdnictvo zrušila prostredníctvom dozoru tohto orgánu na socialistickou zákonnosťou v činnosti všetkých verejných orgánov. 

4. Ku komparácii súčasnej právnej úpravy (str. 12 až 14): 

str. 13 – správne má byť označený belgický súd ako Štátna rada (Conseil d´Etat) a nie Najvyšší správny súd. 

5. K analýze súčasnej právnej úpravy správneho súdnictva (str. 14 až 22): 

Navrhoval by som výslovne v texte posledného odseku na str. 20 návrhu zdôrazniť negatívny vplyv zákonodarcu, tzn. aj verejnej moci neadekvátnym spôsobom reagovať (viď aj vhodná poznámka predkladateľov na str. 31 ods. 2 návrhu) na niektoré výsledky rozhodovacej činnosti správneho súdnictva. Podľa mňa uvedený text historicky nedostatočným spôsobom objasňuje negatívne dôsledky zásahu zákonodarcu do existujúceho filtračného mechanizmu v odvolaní na Najvyšší súd Slovenskej republiky, tzn. situáciu, kedy sa Najvyšší súd Slovenskej republiky stál zo dňa na deň náhradnou súdnou inštitúciou pre rozhodovanie sporov krajských súdov. 
Ďalej na str. 22 ods. 2 – vzhľadom na neprehliadnuteľné výhody odčleneného správneho súdnictva, ktoré predkladatelia potvrdili v historickom úvode, by som navrhoval doplniť do poslednej vety slovo „zatiaľ“, tzn.: 
„......... je absolútne nevyhnutné aj napriek tomu, že zatiaľ nedôjde k vytvoreniu najvyššieho správneho súdu a k odčleneniu správneho súdnictva do samostatnej súdnej sústavy.“ 
Dôvody, ktoré ma vedú k takejto úvahe, budú vyjasnené nižšie. 

6. K právu EÚ vývoju procesnej právnej úpravy v správnom súdnictve (str. 22 až 25): 

Predkladaný zoznam práva EÚ je dosť neprehľadný. Nie je jasné, na základe akého kľúča boli jednotlivé akty vyberané. Nie je tu zmienka o zásadnom vplyvu judikatúry SD EÚ. Ďalej v tejto časti návrhu predovšetkým navrhujem zdôrazniť význam článku 267 ZFEÚ na správne súdnictvo ako aj Charty základných práv Európskej únie (Nice, 07.12.2000), najmä prostredníctvom jej časti VI. (garancia práva na spravodlivý proces pred nezávislým a nestranným súdom zriadeným podľa zákona a práva na účinný opravný prostriedok). 
Takisto je vhodné v tejto časti návrhu vyzdvihnúť podmienky práva EÚ, ktorými sa vykonáva prieskum rozhodnutí „prierezových“ vnútroštátnych správnych orgánov, ako sú napríklad Protimonopolný úrad, Úrad verejného obstarávania alebo Úrad regulácii sieťových odvetví, ďalej ochranu životného prostredia, poprípade fiškálnych záujmov štátu. Ide o tzv. technické vedomosti, ktoré nesmú chýbať vo výbave žiadneho sudcu, ktorý vybavuje agendu správneho súdnictva. 

7. K medzinárodným zmluvám (str. 25 až 27): 

Podľa mňa je nepochybné, že Slovenská republika okrem vlastných ústavných princípov (viď najmä článok 1 ods. 2 ústavy) uznáva a rešpektuje popri medzinárodných zmluvách, ktorými je viazaná, aj všeobecné pravidlá medzinárodného práva a svoje ďalšie medzinárodnoprávne záväzky. Tiež s prihliadnutím na účel článku 7 ods. 2 a 5 ústavy neprehliadnuteľným trendom narastá možnosť (pre orgány štátnej moci ústavná povinnosť) priameho použitia medzinárodných pravidiel obsiahnutých v označených druhoch medzinárodných zmlúv, a to bez ohľadu na obsahové znenie príslušnej vnútroštátnej právnej úpravy. Z uvedených dôvodov je potrebné zobrať do úvahy aj odporúčania medzinárodných orgánov (osobitne orgánov Rady Európy), ktorých význam a hodnota nespočíva v ich právnej záväznosti, ale v obsahovej sile a univerzálnom využití pri budovaní právneho štátu (viď najmä členské záväzky Slovenskej republiky jej vyplývajúce zo Štatútu Rady Európy z roku 1949). Takýto dopad mala napríklad Európska charta štatútu sudcov (1998) pri tvorbe zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich. 
Preto navrhujem následne zmeniť číslovanie návrhu tak, že do návrhu bude začlenená nová časť pod číslom 5., označená ako právo Rady Európy k Správnemu súdnemu poriadku. Tam by sa presunuli odporúčania a rezolúcie RE, ktorú sú podľa mňa dosť nevhodne, najmä vzhľadom na svoju dôležitosť „ius commune“, nakoľko ide o právnu úpravu týkajúcu sa spoločných ústavných hodnôt členských štátov Rady Európy, zaradené na konci str. 26 návrhu. Potom by časť návrhu označená ako Medzinárodné zmluvy vo vzťahu k Správnemu súdnemu poriadku, mohla byť číslovaná ako časť 6. 
Ak by takýto návrh nebol priechodný, navrhujeme zmeniť v tejto časti jej názov nasledovne: Medzinárodnej zmluvy a iné medzinárodné akty vo vzťahu k Správnemu súdnemu poriadku. 
Takisto si dovolím upozorniť, že v predloženom v zozname medzinárodných zmlúv chýbajú mnohé závažné a významné právne akty hlavných či pomocných orgánov Rady Európy, Organizácie spojených národov, poprípade Medzinárodnej sudcovskej asociácie (IAE), ako sú napríklad : 
- Odporúčanie Výboru ministrov Rady Európy č. R (81) 7 o prostriedkoch uľahčujúcich prístup k súdu (účelom je zlepšiť informovanosť verejnosti o súdnictve, zjednodušiť súdny proces, urýchlenie súdneho konania a osobitných procesných konaní), 
- Odporúčanie Výboru ministrov Rady Európy č. R (84) 5 o princípoch civilného súdneho procesu (zameraných na zlepšenie fungovania súdnictva – efektívnosť súdneho konania), 
- Odporúčanie Výboru ministrov Rady Európy č. R (86) 12 členským štátom o predchádzaní a znížení mimoriadneho nápadu vecí na súd, 
- Odporúčanie Výboru ministrov Rady Európy č. R (95) 5 o zavedení systému odvolacieho konania v civilných a obchodných veciach a o zlepšení jeho fungovania (iba ako podnetný materiál komisie na účely zachovania všeobecného štandardu obligatórneho dvojinštančného konania v civilných veciach; najmä zamerané proti vzniku neodôvodnených prieťahov v konaní), 
- Odporúčanie Výboru ministrov Rady Európy č. Rec (2004) 6 členským štátom o zdokonaľovaní vnútroštátnych právnych prostriedkov nápravy, 
- Odporúčanie Výboru ministrov Rady Európy č. Rec (2010) 12 členským štátom o sudcoch: nezávislosť, efektívnosť a zodpovednosť, ktoré historicky vychádzalo z Odporúčania Výboru ministrov Rady Európy R (94) 12 členských krajinám o nezávislosti, efektívnej činnosti a úlohe sudcov. Podľa mňa ide o významný materiál, ktorý zakotvuje všeobecné princípy sudcovskej nezávislosti, všeobecnú právomoc súdov, adekvátne pracovné podmienky sudcov, slobodu zriaďovania stavovských organizácií, povinností a zodpovednosť sudcov. 
- Rezolúcia Parlamentného zhromaždenia Rady Európy č. 1703 (2010) o súdnej korupcii, 
- Odporúčanie Parlamentného zhromaždenia Rady Európy č. 1896 (2010) o korupcii v súdnictve, 
- Odporúčanie Poradnej rady Európskych sudcov (CCJE) zo 17. novembra 2010 Magna Charta sudcov, 
- Správa Benátskej komisie (European Commission For Democracy Through Law) z roku 2010 o nezávislosti súdneho systému, 
- Základné princípy nezávislosti súdnictva schválené na VII. kongrese OSN o prevencii trestných činov a zaobchádzaní s páchateľmi (Miláno 1985) – rezolúcia Valného zhromaždenia OSN č. 40/32 z 29.11.1985 a č. 40/146 z 13.12.1985 (http://www.un.org/documents/), 
- Medzinárodný pakt o občianskych a ľudských právach (OSN – najmä jeho článok 14), 
- Všeobecná charta sudcu prijatá na zasadnutí Medzinárodnej asociácie sudcov (IAJ v r. 1999 v Taipei – Taiwan), 
- Početné závery 4 študijných komisií Medzinárodnej asociácie sudcov (IAJ) – najmä jej 4. komisie, ktorá sa zaoberá otázkami práva verejného a sociálneho práva 
- Bangalórskej princípy správania sudcov schválené v Haagu (2002) a iné. 

8. Ku vzťahu Správneho súdneho poriadku k iným právnym predpisom (str. 27 až 28): 

nič 

9. K cieľom, metodologickým a koncepčným riešeniam (str. 28 až 32): 

Chápem, že 7. časť označená ako „Ciele, metodologické a koncepčné riešenia novej právnej úpravy Správneho súdneho poriadku“ je chrbtovou kosťou celého návrhu. Napriek tomu si dovolím do nej zasiahnuť, a to celkom radikálne. 
V návrhu na str. 29 v 5. odseku odporúčam za čiarku v poslednej vete doplniť slová „prostredníctvom orgánov súdnej moci“, tzn. záver vety v odseku by znel: „ktorých riešenie prostredníctvom orgánov súdnej moci sa spravuje celkom odlišnými základnými princípmi. “. 

9.a) Vzťah správneho a ústavného súdnictva : 
S veľkým potešením môžem iba privítať snahu predkladateľov návrhu, aby v zmysle zásady trojdelenia moci v štáte došlo k jasnému vymedzeniu a rozdeleniu pôsobností medzi správne súdnictvo a Ústavný súd Slovenskej republiky, čo je naznačeného v odseku 8 na str. 29 až odseku 2 str. 30 návrhu. Z môjho pohľadu je nepochybné, že najmä medzi Najvyšším súdom Slovenskej republiky a Ústavným súdom Slovenskej republiky pretrváva dlhodobý konflikt o tom, kto bude zodpovedný za výkon zákonnosti na najvyššej úrovni (tzv. teória hraničného súdneho orgánu), tzn. či Ústavný súd Slovenskej republiky niekedy nadbytočným spôsobom nezasahuje do prieskumu zákonnosti ako štvrtá súdna inštancia. Ako príklad hodný nasledovania v prípade kooperácie (nie hierarchickej podriadenosti) ústavných a správnych súdov odporúčam využiť skúsenosti zo spolupráce ústavných a správnych súdov najmä v oblasti frankofónnych krajín ako sú Francúzska republika a Belgické kráľovstvo. 
Ústavný súd a správne súdnictvo vykonávajú spoločne súdnu moc v procese nasledovnej kontroly výkonu verejnej moci – ústavný súd s tou limitujúcou podmienkou, že aktom verejnej správy došlo k zásahu do ústavne zaručených základných práv a slobôd sťažovateľa. 
Preto je veľmi dôležité, aby pri tomto výkone právomocí boli dôsledne rešpektované vymedzenie kompetencií medzi správne a ústavné súdnictvo tak, aby vzájomne nezasahovali do rozhodovacej činnosti každého z nich a nedošlo k ich kríženiu, resp. vzájomnému potieraniu. Zároveň sa od legislatívneho zámeru oprávnene očakáva, že podmienky ním nastavené nebudú Ústavný súd Slovenskej republiky vtláčať do postavenia štvrtej súdnej inštancie, resp. aby si túto úlohu neprisvojil. Takýto posun nielen znižuje autoritu všeobecných súdov ale aj súdu ústavného, ktorý v dôsledku preťaženia sťažnosťami podľa čl. 127 ústavy nemá časový priestor na naplnenie svojho hlavného poslania. 

10. K bodu 1: 

Avšak v žiadnom prípade zásadne nesúhlasím s 1. premisou predkladateľov o nepotrebnosti inštitucionálnej špecializácie (autonómie, resp. až separácie), ktorá je obsiahnutá na str. 30 návrhu, v tom duchu, že správne súdnictvo má byť naďalej zachované ako súčasť systému všeobecných súdov (tzn. monistický model všeobecného súdnictva) s tým odôvodnením predkladateľov, že z organizačného hľadiska takéto usporiadanie nespôsobuje osobitné komplikácie a existujúci systém sa osvedčil. 
Naopak existujúci stav v slovenskom správnom súdnictve sa mi nejaví, že (by) sa osvedčil, ale ako naďalej trvajúce provizórne riešenie s naliehavou nutnosťou odstrániť pretrvávajúci subsidiárny vplyv zásad, na ktorých boli vybudované zákony č. 62/1952 Zb., resp. 65/1956 Zb. o prokuratúre, ktoré aj podľa slov predkladateľov založili všeobecný dozor prokuratúry predovšetkým na princípe ochrany (socialistického) zriadenia a ochrany (socialistickej) zákonnosti tak zostal po celý čas svojej existencie nedokonalou náhradou správneho súdnictva s ohľadom na ochranu individuálnych práv jednotlivca. 
Navyše, už zo samotného historického prehľadu návrhu jednoznačne vyplýva nezvrátiteľný záver, že v doterajšom legislatívnom náhľade bol jednoznačne a neprehliadnuteľným spôsobom uprednostňovaný variant samostatného, oddeleného systému správneho súdnictva (tzn. duálny systém všeobecného súdnictva), s akcentom na tú skutočnosť, že práve toto riešenie sa viac osvedčuje a dôslednejšie zaručuje nezávislosť rozhodovacej činnosti v správnom súdnictve (výnimku z tohto modelu jednoznačne vytvárajú škandinávske krajiny s prevažujúcim anglo-americkým mechanizmom výkonu súdnej moci, ktorý však vyviera z celkom odlišného prístup k právu založeného na princípu „common law“), ktorý systém sa niekedy vnútorne štiepil aj na niektoré samostatné mechanizmy (najmä finančného) správneho súdnictva. Avšak nikdy sa tento vývoj historicky pred rokom 1952 neuberal k systému jednotného dozoru v rámci všeobecného súdnictva. 
Táto skutočnosť nie je prehliadnuteľná ani v súčasnom inštitucionálnom vývoji súdnej moci v iných európskych krajinách, kde mnohé, a to najmä členské štáty EÚ a RE sa nepriklonili k myšlienke monistického modelu súdnictva, a preto ani neprešli zo svojho pôvodného rozdeleného systému správneho súdnictva do modelu monistického (unifikovaného) všeobecného súdnictva, a podľa dostupných informácií zatiaľ ani túto možnosť nezvažovali. Naopak prechod do duálneho modelu (špecializovaného) všeobecného súdnictva uprednostnili v nedávnej minulosti iné európske štáty, tak ako tomu bolo napríklad v Luxemburskom veľkovojvodstve, takisto v Poľskej republike, prípadne posledný príklad vytvorenia samostatného, a veľmi dobre fungujúceho Najvyššieho správneho súdu v susednej Českej republike. 

10a) K argumentu finančných nákladov : 
Ako ekonomicky pochopiteľný argument návrh pri presadzovaní 1. premisy sa mi síce javí predkladateľmi vyslovený dôraz na vynaložené finančné náklady na vybudovanie osobitnej sústavy správnych súdov, avšak toho však nemôže a ani nesmie byť rozhodujúcim argumentom návrhu, ktorý by mohol zakonzervovať komplikovaný a podľa môjho presvedčenia neosvedčený súčasný model správneho súdnictva. Navyše ani tento argument komisie celkom nerešpektuje existujúcu realitu. V súčasnosti je Najvyšší súd Slovenskej republiky „de facto“ inštitucionálne rozdelený na dve lokálne samostatné časti tým, že Občianskoprávne, Trestnoprávne a Správne kolégia sú umiestnené v budove Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky na Župnom námestí a Obchodnoprávne kolégium bolo dislokované v predchádzajúcom období do budovy pôvodne užívanej Ústavom pamäti národa na námestí SNP. 
Realizácia takéhoto pôvodného premiestnenia Obchodnoprávneho kolégia si vyžiadala nemalé finančné prostriedky a investorské úsilie zo strany Najvyššieho súdu Slovenskej republiky, čím sa vytvorili reálne predpoklady na možné budúce rozdelenie Najvyššieho súdu Slovenskej republiky aj „de iure“. Táto situácia podľa mňa v súvislosti s predložením legislatívneho zámeru práve teraz nastala. Za týchto okolností nie je celkom namieste argumentácia predkladateľov, že inštitucionálnemu vytvoreniu bránia zásadné prekážky. Aj z tohto pohľadu by bolo neodpustiteľnou chybou, keď ústavná tradícia (1920, 1948) bola tvorcami slovenskej ústavy z roku 1990 opustená bez uvedenia presvedčivých argumentov, a potom zámer komisie by iba konzervoval tradíciu založenú zákonom č. 65/1952 Sb. 

10b) K argumentu prehĺbenia špecializácie : 
Vzhľadom na vyslovenú potrebu prehĺbenia existujúcej personálnej špecializácie (str. 31 odsek 1) na všeobecných súdoch dôsledným odčlenením vybavovania vecí správneho súdnictva prostredníctvom samostatných správnych kolégií na krajských súdoch tak, aby na všetkých krajských súdoch boli vytvorené špecializované správne senáty a špecializovaní samosudcovia (takýto stav ale v zmysle zákona č. 757/2004 Z.z. o súdoch už na Slovensku dlhodobo existuje), poukazujem na terajšie viacročné negatívne skúseností s fungovaním takéhoto modelu personálnej špecializácie. 
V súvislosti s uvedeným sa mi javí ako veľmi významná a dôležitá poznámka predkladateľov (str. 31 odsek 2), že v správnom súdnictve dochádza k riešeniu sporov, ktorých jedným z účastníkov je vždy orgán verejnej správy, teda orgán druhej moci v štáte, ktorý už viackrát v minulosti prejavil, resp. inak naznačil nevôľu (najmä urýchlenými legislatívnymi protiopatreniami – napr. zákon č. 384/2008 Z.z., prostredníctvom ktorého bolo následne Najvyšší súd Slovenskej republiky takmer zavalený všetkými možnými druhmi odvolania, a to evidentne v rozpore s klasickým učením Charlesa Montesquieu o trojdelení moci) s výsledkami rozhodovacej činnosti správneho súdnictva, čo sa však v budúcnosti prejavilo prinajmenej ako kontraproduktívne riešenie. 
Asi na tomto mieste by bolo vhodné uviesť parafrázovanú myšlienku vyslovenú Thomasom Jeffersonom o štátnej moci, že „chráňme tie reťaze zákona, ktorými sme museli spútať človeka, človeka už nehodného dôvery v otázkach moci, aby nemohol vyviesť nijakú ničomnosť a aby sme zabezpečili slobodnú vládu“. Aj tu sa prejavuje zbytočná opatrnosť vrcholných predstaviteľov verejnej správy pred prílišným sudcovským aktivizmom, resp. sudcovským štátom. 

10c) K problémom kompetenčných konfliktov : 
Takisto pri riešení pre mňa tejto veľmi dôležitej premisy predkladatelia ponechali celkom bez povšimnutia otázku konfliktov (negatívnych či pozitívnych) pri prideľovaní sporných vecí do správneho kolégia súdu, resp. pri rozdielnej judikatúre, ktorá by sa cez princíp subsidiarity pri pripravovanom civilnom sporovom poriadku vzťahovala prinajmenej aj na občiansko-právne kolégium daného súdu. Pritom nie je jasné, či by uvedené konflikty majú odstraňovať iba súdni funkcionári, tzn. na úrovni predsedu súdu, resp. predsedov kolégií, alebo predkladatelia túto otázku budú riešiť prostredníctvom kolíznych alebo iných spoločných senátov. 

11. K bodu 2: 

Hoci som už naznačil, že inštitucionálna špecializácia je aj v slovenských podmienkach časovo nevyhnutná, musím ako minimalistický pripustiť zámer, resp. snahu predkladateľov vyzdvihnúť a prehĺbiť aj personálnu špecializáciu sudcov vybavujúcich podľa predkladateľov agendu správneho súdnictva. Avšak predkladatelia prostredníctvom svojho návrhu iba ponúkajú nie úplnú personálnu špecializáciu, ale iba autonómne riešenie prostredníctvom vytvorenia špeciálneho vnútorného segmentu krajského, resp. Najvyššieho súdu Slovenskej republiky, tzn. organizačnej autonómie, ktorej podoba však v súčasnosti už dlhodobo existuje. 
Preto som od komisie očakával, že minimálne pristúpi k diferencovanému poňatiu štruktúry správneho kolégia, tzn., že pri naznačenej myšlienke vysokej autonómie tohto kolégia budú zo zákona vytvorené ďalšie špecializované časti správneho kolégia na Najvyššom súde. Navrhujem napríklad zákonné rozdelenie správneho kolégia Najvyššieho súdu na 3 vzájomne spolupracujúce segmenty, a to finančné, sociálne a všeobecné odbory. 
V súvislosti s uvedenou problematikou tiež navrhujem, aby zasadnutia Správneho kolégia boli otvorené nielen pre odborníkov na verejnú správu ale aj pre širokú právnickú verejnosť, lebo v mnohých prípadoch ide o výkon rozhodovacej činnosti. 

11a) Prehĺbenie autonómie správneho kolégia: 
Naopak v návrhu nenachádzam žiadne riešenia, ktoré si vysoký stupeň špecializácie v oblasti správneho súdnictva predovšetkým akútne vyžaduje riešiť. Podľa mojej mienky ide najmä o striktnú autonómiu pri výberovom konaní na miesto sudcu správneho súdu, tzn. že výberové konanie na voľné miesto sudcu musí byť už vyhlásené s touto informáciou, tzn. že nejde o neurčenú špecializáciu, ale naopak o výkon správneho súdnictva. Takisto pri kariérnom raste sa nebude predpokladať, že na Najvyšší súd do Správneho kolégia by mal postúpiť popri externých odborníkov z praxe nikto iný ako sudca správneho kolégia krajského súdu. Rovnaké podmienky autonómnosti by mali byť kladené na vzdelávanie sudcov správnych kolégií, a to vrátanie odborných stáží na ústredných orgánov štátnej správy. Tomu, čomu sa však rekodifikačná komisia už teraz vyhnúť nemôže, je vyriešenie inštitucionálneho konfliktu, tzn. aké postavenie bude v rámci štruktúry riadenia súdu zaujímať predseda správneho kolégia krajského súdu, resp. predseda správneho kolégia Najvyššieho súdu Slovenskej republiky vzhľadom na ich posilnené autonómne postavenie. Ako celkom logické riešenie sa ponúka spojiť funkciu predsedu správneho kolégia s funkciou podpredsedu príslušného súdu. 
Ide podľa mňa najmä o posilnenie jednotlivých správnych sudcov o vyhovujúci počet interných alebo externých odborných poradcov (toto komisie výnimočne spomína napríklad na str. 56 pri sociálnej agende), ako aj o vyriešenie dlhotrvajúceho problému s prideľovaním spisov minimálne do dvoch odlišných senátov (resp. k sudcom) prostredníctvom elektronickej podateľne súdu. 
Ďalej súhlasím s existenciou špecifík, ktoré jednoznačne oddeľujú všeobecné súdnictvo, ktoré je založené na princípe nachádzania práva, od správneho súdnictva, ktoré naopak vychádza z výkonu a vrchnostenského (nadradeného) oprávnenia orgánov verejnej správy a z ich výsledkov formálne vyjadrených rôznymi formami rozhodnutí správnych orgánov, tzn. že v prípade správneho súdnictva je rozhodujúci princíp prieskumu legality výkonu štátnej moci. 
Ďalšou zásadnou odlišnosťou správneho súdnictva od súdnictva všeobecného je veľký nepomer právnych predpisov, ktoré musia sudcovia správnych súdov pri prieskume zákonnosti rozhodnutí a postupov správnych orgánov pri svojom rozhodovaní v praxi aplikovať. Podľa dostupných údajov z Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky počet platných právnych prepisov dosahoval v roku 2000 približne množstvo 3.500 právnych prepisov, a z toho bola drvivá väčšina právnych predpisov zaradená do oblasti výkonu správneho súdnictva. 

11b) Úloha externých konzultantov : 
S navrhovanou špecializáciou správnych sudcov ako aj s požadovaným veľkým množstvom technických znalostí je tesne spätá budúca spolupráca súdnictva a prokuratúry. V súvislosti s uvedeným navrhujem, aby sa predkladatelia kládli väčší dôraz na úlohu osobitných externých, resp. interných konzultantov a v tomto duchu sa inšpirovali efektívne fungujúci modelmi správneho súdnictva napríklad vo Francúzskej republike, Belgickom kráľovstve, poprípade vo Fínskej republike, resp. činnosťou generálneho advokáta pôsobiaceho na Súdnom dvore Európskej únie. Vo Francúzsku pôsobia na vyšších stupňoch správnych súdov nezávislí právnici, ktorí predkladajú svoje predbežné právne stanoviská, ako by mal správny súd (najmä Štátna rada) vec po právnej stránke posúdiť. Obdobne na jednostupňovej Štátnej rade v Belgicku je vnútorne vyčlenená funkcia súdneho poradcu (auditeur), ktorý tiež pripravuje odborné právne stanovisko, ako by mala Štátna rada rozhodnutie správneho orgánu posúdiť, pričom je nezávislý a zodpovedá iba Vrchnému audítorovi. Posledne zmienený príklad z Fínska vychádza zo slovenského mechanizmu prísediacich (laických sudcov), ktorí najmä pri rozhodovaní agendy ochrany životného prostredia sa regrutujú z vysoko vzdelaných odborníkov danej oblasti. 
Ďalej je jednoznačné, že v mnohých veciach správneho súdnictva, ktoré svojim charakterom závažných a skutkovo zložitých sporov jednotlivcov s orgánom špecializovanej verejnej správy, prax ukazuje, že úspešné a vedenie súdneho prieskumu je priam podmienené odbornými znalosťami špecifických oblastí (napríklad bankovníctvo, kapitálový trh, ochrana špeciálnych zložiek životného prostredia, oblasť elektronických komunikácií a iných vedných odborov). Personál súdu alebo aj samotní sudcovia nemôžu potrebné a vysokošpecializované znalostí vždy získať prostredníctvom vyžiadania si odborného stanoviska, neprihliadajúc na to, že táto cesta nie je vždy hospodárna a efektívna. Preto sa javí omnoho efektívnejšie pribrať do konania odborných konzultantov (externých alebo interných ), ktorí by urýchlili a zefektívnili súdny prieskum v uvedených veciach. Konzultant by nemal žiadne právo procesne zasahovať do priebehu súdneho prieskumu a priberaním konzultanta nebude dotknutá zodpovednosť správneho súdu za zákonnosť postupu v konaní. 

11c) Úloha špecializovaných právnych zástupcov : 
Je nepochybné, že zisťovanie skutkového stavu v osobitných správnych konaniach, ako sú napríklad konania pred finančnými orgánmi, úradmi patentovej ochrany, v katastrálnom konaní, či v stavebnom konaní, sú poznačené osobitnými prístupmi. Preto zákonodarca upravil prostredníctvom osobitných záujmových samospráv výkon rôznych profesií ako slobodné povolania s osobitným právnym štatútom, s intelektuálnym charakterom, ktorých výkon si vyžaduje vysokú úroveň odbornej kvalifikácie, podliehajú prísnej profesijnej regulácii s garantovaním nezávislosti a samostatnosti odbornej činnosti. Ide najmä o daňových poradcov, patentových zástupcov alebo niektorých technických povolaní. 
Po čiastočnom vysporiadaní sa štátu s krivdami minulosti (obdobie neslobody podľa zákonu č. 125/1996 Z.z. o nemorálnosti a protiprávnosti komunistického systému) nastáva zrejmý tlak na verejné financie. Súčasný dôraz štátnych orgánov na takmer dokonalý výber daní a poplatkov so sebou prináša takú právnu úpravu, ktorá je veľmi zložitá a prepojená na mnohých miestach s medzinárodnými zmluvami alebo komunitárnym právom. Takisto ide o oblasť verejných financií, ktoré sa počas kalendárneho roku často krát legislatívne modifikuje. Rýchle vybavovanie týchto sporov bez podrobnej znalosti zázemia sporu je takmer vylúčené. 
Zákonodarca prostredníctvom pôvodnej procesnoprávnej úpravy (zákon č. 511/1992 Zb. o správe daní a poplatkov a o zmenách v sústave územných finančných orgánov), resp. v aktuálnej úprave (zákon č. 563/2009 Z.z. o správe daní /daňový poriadok/) zakotvil procesnoprávne postavenie daňového poradcu rovnocenne s postavením advokáta, a to v oblasti právneho zastupovania, kde sú daňoví poradcovia a advokáti uvádzaní popri sebe. Výkon uvedeného právneho zastupovania je v rovine generálneho plnomocentva, tzn. neobmedzeného zastupovania daňového subjektu pred správcom dane a možnosťou substitúcie pri zastupovaní. V osobitne vymedzených situáciách a s dôrazom na ochranu verejného záujmu je správca dane oprávnený ustanoviť daňového poradcu za zástupcu „ex offo“. 
V správnom súdnictve sú preskúmavané daňové a colné rozhodnutia ako výsledok osobitného správneho konania, počas ktorého daňový poradca na všetkých stupňoch je oprávnený zastupovať daňový subjekt. Existuje teda celkom logický predpoklad, že v zastupovaní bude pokračovať aj v režime správneho súdnictva, ktoré má rovnaký a nadväzujúci charakter prieskumu. Samotná kontinuita, prepojenosť a koherencia je najmä daná požiadavkou klienta daňového poradcu na vrátenie veci späť do daňového (colného) konania, a pokiaľ toto nastane, potom úloha daňového poradcu v nasledujúcom daňovom konaní sa znásobuje; pričom zrušenie napadnutého rozhodnutia je častým výsledkom súdneho prieskumu. Preto sa ako veľmi efektívne (najmä z pohľadu zabezpečenia právnej ochrany daňového subjektu) javí požiadavka zakotviť do legisatívneho zámeru požiadavku, aby daňový poradca mohol zastupovať aj v súdnom prieskume daňových rozhodnutí vykonávanom správnym súdnictvom. Takáto úprava by nepochybne viedla aj k účinnejšej a rýchlejšej ochrane práv a právom chránených záujmov daňových subjektov, a to tak v rovine hmotnoprávnej ako aj procesnej. 

11d) Vzdelávanie sudcov správneho súdnictva : 
Je rovnako nepochybné, že najmä do vzťahu hmotnoprávnej špecializácie zasahuje existencia mimoriadnych nárokov na kvalitu vzdelávania sudcov pôsobiacich v správnom súdnictve, ktorá je jednoznačne spojená aj s prekážkami spočívajúcimi v nemožnosti vzdelávať takýchto sudcov bez spolupráce s odborníkmi z jednotlivých oblasti verejnej správy. Preto vzdelávacie aktivity zatiaľ ponúkané Justičnou akadémiou sa javia ako neefektívne. Naopak, ako jeden z možných efektívnych návrhov mi pripadá možnosť vytvoriť zo Správneho kolégia Najvyššieho súdu Slovenskej republiky vzdelávaciu ustanovizeň pre sudcov správnych kolégií z krajských súdov. 
Je nepochybné, že znalosť tak veľkého počtu právnych prepisov kladie významné požiadavky na vedomostnú úroveň sudcov správneho súdnictva, a to najmä po stránke požadovaných technických vedomostí. Pod pojmom technické vedomosti sudcu je nutné si predstaviť nielen odborné znalosti nadobudnuté prežitím jednotlivých situácii z bežného života (manželstvo, vlastníctvo alebo zdravotné komplikácie pri dopravnej nehode) ale aj znalosti, na základe ktorých sa dosahuje vysoký stupeň pokroku vo veľmi odlišných špecializácia ľudských činností, ako sú napríklad zákonitosti bezdrôtových technológií, osobitosti dominantného podnikania, podrobnosti spojené existenciu finančných derivátov alebo geopolitických možností perzekúcií v krajinách žiadateľov o azyl, resp. so všetkými druhmi prepravy osôb a tovarov vrátane dopravy námornej. Predkladatelia sa prostredníctvom svojho návrhu zamerali predovšetkým na špecializáciu správnych sudcov s prívlastkom procesná. Avšak horeuvedená hmotnoprávna špecializácia založená na uvedených technických vedomostiach je prinajmenej pre správnych sudcov rovnako dôležitá. 

11e) Predsedovia súdov a predsedovia kolégií : 
Podľa mojej mienky komisia tejto mimoriadne závažnej otázke v oblasti správneho súdnictva nevenovala dostatok pozornosti. Komisia tým, že vyzdvihujem vysokú úroveň autonómie správneho kolégia na každom súde, nepriamo naznačuje vysokú dôležitosť, resp. kompatibilitu funkcie predsedu súdu a funkcie predseda správneho kolégia. Tiež je neprehliadnuteľným faktom aj tá skutočnosť, že predseda správneho kolégia je častejšie predmetom negatívneho alebo pozitívneho záujmu zo strany vedúcich predstaviteľov verejnej správy, ktorí v osobnom kontakte s ním, priamo či nepriamo, sa snažia zasahovať do rozhodovacej činnosti správneho súdnictva. Uvedené zasahovanie sa svojou intenzitou v praxi môže líšiť tým, či pôjde o vzájomnú výmenu skúseností na spoločnom školení sudcov zo správneho kolégia a odborníkov pracujúcich v určitej časti verejnej správy, alebo hrozbou presadenie značne negatívnej zmeny štatusu súdu či sudcov alebo pravidiel konania. 
Z uvedeného je potom logické, že funkcia predsedu správneho kolégia je nezastupiteľná v organizovaní činnosti tejto časti súdu, dozeraní na plynulosť a dodržiavaní dôstojnosti súdneho konania, zásad sudcovskej etiky a v neposlednom aj na vlastné sudcovské rozhodovanie. Predsedovia kolégií by mali svoju funkciu zastávať ako prví sudcovia medzi sebe rovnými (primus inter pares), tzn. ako sudcovia, ktorí preukázali doterajším svojim pôsobením pri výkone sudcovskej funkcie, že popri tom, že patria medzi popredných a vysoko erudovaných odborníkov vo svojej oblasti, majú potrebné predpoklady riadiace a organizačné, tak majú vysoké mravné zásady a tiež svojím konaním a správaním v osobnom živote dávajú každému záruku, že budú na čele správnych kolégií dbať o nezávislosť súdnej moci rovnako ako o to, aby výkon súdnictva bol rýchly, účinný, spravodlivý a ako taký bol aj verejnosťou vnímaný a chápaný. 
Takýto rozsah oprávnení a povinností však značí, že predseda správneho kolégia by mal byť z titulu svojej funkcie pozbavený všetkých administratívnych povinností v oblasti hospodárskej, materiálnej a finančnej, a za týmto účelom by mu mal byť poskytnutý dostatočne početný a vzdelaný aparát sústredený v Kancelárii správneho kolégia. Inak povedané: „správne súdnictvo musí byť neochvejnou skalou uprostred politického vlnobitia “. 

12) K bodu 3: 

V Európe popri sebe pôsobia dva navzájom odlišné systémy správneho súdnictva. V prvom systéme, ktorý je založený na jednostupňovom poskytovaní súdnej ochrany jednotlivcom vo vzťahu k výkonu verejnej správy, sa uprednostňuje rýchlosť konania pred možnosťou nápravy vád v odvolacom súdnom konaní. Iný systém vychádza z viacstupňového súdnictva, pričom je založený na funkcii prvostupňového a odvolacieho súdu. Oba dva mechanizmy správneho súdnictva sú podľa judikatúry ESĽP v súlade s jeho judikatúrou. 
Predkladatelia v návrhu ponúkajú variant uvedený ako druhý v poradí, kedy úlohu prvostupňového súdu bude plniť krajský súd a úlohou mimoriadne opravného súdu bude poverený na základe kasačnej sťažnosti Najvyšší súd Slovenskej republiky. Je preto zrejmé, že pri mnohých rozhodnutiach správnych orgánov sa bude jednotlivec ochrany svojich práv dotknutých nezákonným rozhodnutím orgánu verejnej správy dovolávať až v štyroch stupňoch konaní. Tento variant je náročný nielen na čas ale aj na trpezlivosť jednotlivcov, ktorá sa tradične spája s nedôverou v súdne konanie. 

13) K bodu 4: 
Je možné súhlasiť s názorom komisie, že predmetom prieskumu v správnom súdnictve by predovšetkým mali byť právoplatné rozhodnutia orgánu verejnej správy. 
Na základe uvedeného potom je možné iba súhlasiť s názormi predkladateľov, že existencia tretej hlavy týkajúca sa opravných prostriedkov proti neprávoplatným rozhodnutiam o správnych orgánov, sa v súčasnosti javí ako nadbytočná. Skutočne v rozhodovacej praxi veľakrát dochádzalo k absurdným situáciám pri poskytovaní súdnej ochrany, napríklad pri dávkovom a nedávkovom konaní upraveným prostredníctvom zákona č. 461/2003 Z.z. o sociálnom poistení, resp. pri prieskume negatívnych alebo pozitívnych rozhodnutí správy katastra podľa zákona č. 162/1995 Z.z., že negatívne rozhodnutia o tej istej veci boli preskúmavané postupom podľa tretej hlavy, avšak v prípade pozitívnych rozhodnutí musel byť postup prieskumu zvolený podľa druhej hlavy piatej časti Občianskeho súdneho poriadku. Zásada, nech v prvom rade rozhodujú správne orgány, je ústavne predvídateľná a je na mieste. 

14) K bodu 5: 
S uvedenou myšlienkou ponechania princípu plnej jurisdikcie (najmä judikatúra ESĽP viazaná k čl. 6 Dohovoru) v budúcej procesnoprávnej úprave správneho súdnictva plne súhlasím. Poskytovanie súdnej ochrany proti rozhodnutiam orgánov verejnej správy nielen vzhľadom k právam verejným ale aj o právam súkromnoprávnej povahy, tzn. dualizmus rozhodovací a nie dualizmus inštitucionálny, je v súlade s judikatúrou ESĽP. Len dávam do pozornosti možnosť preformulovať pôvodný text prvej vety : 
„bez rozdielu, či boli vydané v oblasti verejnej správy alebo aj v oblasti súkromnoprávnych vzťahov (veci súkromnoprávnej povahy) – tento model prieskumu sa v praxi správnych súdov svedčil“, 
týmto textom : 
„bez rozdielu, či boli vydané pri aplikácii verejnoprávnej úpravy alebo aj v oblasti súkromnoprávnych vzťahov (veci súkromnoprávnej povahy) – tento model prieskumu sa v praxi správnych súdov svedčil“, 

15) Podnety de lege ferendae : 

Záverom 7. kapitoly si dovoľujem navrhnúť doplnenie nových bodov, tzn. pri zachovaní poradia 6. bodu, ktorý by mohol znieť nasledovne: 
„6. Prieskum tak individuálnych ako aj všeobecných správnych aktov. U individuálnych aktov sa popri individuálnych správnych aktoch konkrétnych vydaným vo forme rozhodnutí, osvedčení, stanovísk alebo aj posudkov, či povolení alebo úradných súhlasov alebo iných administratívnych externých aktov aj akty interné alebo aj abstraktné správne akty, tzn. dopravné značky a všeobecné podmienky oznamované úradným výnosom pre vopred neobmedzený okruh súčasných aj budúci ich adresátov verejnej správy.“ 

16. K základným zásadám v správnom súdnictve (str. 35 až 37): 

Ako už bolo v úvode naznačené, v legislatívnom zámere chýba definícia pojmu zásada, resp. princípy. Ide o tak významný a terminologicky nejasný právny pojem, ktorý by si zaslúži legálnu definíciu od komisie. Inšpirujúcou by napríklad mohla byť nasledujúca Dworkinova definícia : „princípy sú štandardy, ktoré sa majú dodržiavať z toho dôvodu, že to požaduje spravodlivosť, slušnosť alebo iná dimenzia morálky.“ , poprípade definícia Alexyho : „princípy sú príkazmi na optimalizáciu“ 
Navrhol by som na str. 33 zmeniť poradie jednotlivých zásad s tým, že na prvé poradie by som umiestnil zásadu „ultra vires“, tzn. že správne súdnictvo poskytuje ochranu jednotlivcovi pred svojvôľným výkonom štátnej moci v zmysle článku 142 a článku 46 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky. Takisto sa domnievam, že uvedený zoznam zásad by sa mal obohatiť o zásadu limitovaného prístupu k opravným prostriedkom a o zásadu subsidiarity správneho súdnictva. 

16a) Zásada ochrany verejného záujmu - jej definícia je pre mňa nejasná. Správne súdnictvo nechráni priamo verejný záujem ale subjektívne práva jednotlivcov pred svojvôľou štátnej moci v oblasti výkonu verejnej správy. Navyše v právnej teórii sa často stretávam s tým, že verejný záujem je definovaný ako protiklad súkromného záujmu. 

16b) Zásada materiálnej pravdy - označenie tejto zásady nezodpovedá jej obsahu, lebo evokuje zaužívanú predstavu správneho konania po prejedení presnom zistení skutkového stavu, ktorý sa kladie za povinnosť správnemu orgánu. Avšak v správnom súdnictve prevláda zásada zisteného skutkového stavu, čo aj zodpovedná situáciám ďalej uvedeným predkladateľmi pri veciach hospodárskej súťaže, pri posudzovaní ochrany životného prostredia, poprípade pri riešení sporov vo verejnom obstarávaní. Takisto uvedená zásada podporuje už skôr uvedenú myšlienku externých konzultantov. 

16c) Zásada vyšetrovacia - k nej je potrebné doplniť popri konaní vo veciach s plnou jurisdikciou aj konania správneho súdu spôsobom „ex offo“. 

16d) Povinné právne zastúpených účastníkov advokátom : 
Predkladatelia ponúkajú výnimky, ktoré však už sú tradične zakotvené v súčasnej právnej úprave. Ide najmä o konanie vo veciach sociálneho poistenia, cudzincov, v konaní o priestupkoch alebo proti nečinnosti. Z návrhu nie je možné zistiť, prečo sa tak komisia rozhodla. Najmä v prípadoch 
- konania o priestupkoch predkladatelia ďalej zdôrazňujú (str. 52 a 53 návrhu) na zložitosť správneho trestanie a na iné jeho úskalia, kde sa majú účinne aplikovať princípy trestného práva, alebo 
- v konaniach s cudzincami, kde musím poukázať na vysoký stupeň znalosti medzinárodnoprávnych dokumentov na ochranu cudzincov a princípy perzekučného správania domovského štátu a súčasne je nutné zabezpečiť cudzincovi pri neznalosti slovenského práva rovnaký štandard súdnej ochrany, 
potom je priam žiaduce zvažovať povinné právne zastúpenie. Obdobne aj str. 41 návrhu. 
Otázku povinného právneho zastúpenia účastníkov je podľa mňa nutné riešiť aj s prihliadnutím na špecifiká správneho súdnictva, najmä v mnohopočetnej rovine predpisov hmotného práva. Aj s prihliadnutím na skúsenosti z iných krajín Európy sa domnievam, že oblasť povinného zastúpenia, najmä s akcentom na konanie pred krajským súdom, by sa mala obohatiť aj o zástupcov z iných právnych profesií, tzn. najmä o patentových zástupcov (agenda priemyselného vlastníctva) alebo o daňových poradcov (agenda finančno-právnych vzťahov) – viď dôvody uvedené už v bode 11c). 

16e) Zásada nadväznosti správneho súdnictva a netrestného dozoru prokuratúry : 
Uvedená zásada sa v návrhu vyskytuje ako nepatričná, lebo tak ako správne súdnictvo nadväzuje na celú rovinu mimoriadnych opravných prostriedkov v správnom konaní, tak v rámci nich nadväzuje aj na uvedený netrestný dozor prokuratúry. 
Je síce pravdou, že správne súdnictvo ako aj prokuratúra vykonáva kontrolu zákonnosti výkonu verejnej správy. Avšak existuje veľa odlišujúci znakov medzi výkonom oprávnení prokuratúry v zmysle článku 149 ústavy, tzn. že prokuratúra Slovenskej republiky chráni práva a zákonom chránené záujmy fyzických a právnických osôb a štátu, a výkonom súdnej moci v zmysle Siedmej hlavy ústavy. 
Jednoznačným oddeľujúcim prvkom výkonu súdnej moci správnymi súdmi je to, že kontrolu vykonávajú ako následnú (to značí sekundárnu /všeobecný princíp subsidiarity/ alebo terciárnu /po zásahu prokuratúry/), a ďalej svojou judikačnou právomocou (článok 142 ods. 1 ústavy), čo žiadny z orgánov kontroly výkonu verejnej správy, to značí aj prokuratúra, nemá. Preto túto cudzorodosť ju navrhujem zo zoznamu zásad, ktoré sa majú v budúcnosti v Správnom súdnom poriadku uplatniť, vylúčiť. 

16f) Zásada subsidiarity ustanovení Civilného sporového poriadku : 
Navrhujem redukovať inštitúty Civilného sporového poriadku, ktorej by nemali byť upravené v Správnom súdnom poriadku. Uvedené návrhu sa nesnažia v spoločných bodoch zjednotiť všetky súdne procesné poriadky, hoci aj trestné konanie vykazuje množstvo spoločných prvkov a inštitútov, ktoré by nemali byť v zmysle článku 6 Dohovoru (napríklad nezávislosť, nestrannosť a princípy odvolacieho konania) upravené odlišne. Subsidiarita Civilného sporového poriadku môže v budúcnosti smerovať k nutnosti vyvolať zjednocovanie rozdielnej judikatúry kolégií. 

16g) Doplnenie nových zásad : 
Takisto by som si dovolil navrhnúť pripojenie nových zásad. zásady,. Ide o zásadu priority súdneho prieskumu, ktorá je doplnením zásady subsidiarity súdneho prieskumu. Jej obsahom je nemožnosť po zaslaní úplného administratívneho spisu pokračovať (a to aj v prípade reťaziacich rozhodnutí) v správnom konaní v tej istej veci. Ide najmä o naplnenie ustanovenia § 30 ods. 1 písm. g) Správneho poriadku, ktorým sa zakazuje správnemu orgánu konať o podanom návrhu pokiaľ zistí, že pred podaním návrhu vo veci začal konať správny súd. Na tomto mieste odporúčam z hľadiska právnej istoty zvážiť dopady osobitných zákonných výnimiek, aby návrh napríklad iba oprávnil správny súd na vrátenie administratívneho spisu na základe odôvodnenej žiadosti správneho orgánu (žalobcu). 
Ďalšou zásadou je zásada redukovanej nápravy, ktorá vyplýva z nového procesného vzťahu krajských súdov a Najvyššieho súdu Slovenskej republiky. Poslednou zásadou je zásada subsidiarity, ktorá vychádza z nutnosti vyčerpať všetky opravné prostriedky pred požiadaním o súdnu ochranu. 

17. K právomoci správneho súdnictva (str. 38): 

Je nepochybné, že komisia zvolila celkom iný prístup pri formulovaní právomoci správneho súdnictva. Na rozdiel od českej úpravy, kde predmetom súdneho prieskumu sú iba verejné práva a ich súdna ochrana, návrh zotrváva v medziach doterajšej úpravy a presadzuje kontrolu a rozhodnutí orgánov verejnej správy v metódou „ultra vires“. Takýto legislatívny model je pre občanov omnoho jednoduchší, nakoľko im ako hlavné kritérium pre ochranu poskytovanú správnym súdnictvom ukladá preukázať existenciu rozhodnutia orgánu verejnej správy. 
V súvislosti s uvedeným navrhujem v 1. odseku vymedziť pojem rozhodnutie napríklad formuláciou, že sa tým rozumie akýkoľvek akt orgánu verejnej správy, ktorý má vplyv na subjektívne práva jeho adresáta. Ďalej je nutné vymedziť typ rozhodnutí, na čo poukazujem už v bode 15. 
Tiež by som odporúčal doplniť charakteristiku verejnej správy po stránke formálnej a materiálnej. Je možné napríklad konštatovať, že pod pojmom verejná správa je nutné chápať obsiahly a vnútorne zreteľne rozčlenený a organizovaný systém, ktorý je ako celok interne striktne hierarchicky usporiadaný, ho tvoria všetky orgány, ktoré svojou podstatou nie je možné zaradiť medzi orgány moci súdnej a zákonodarnej. 

18. K príslušnosti a postúpeniu (str. 39): 

Navrhujem zmenu kritéria pre určovanie miestnej príslušnosti správneho súdu, a to tak že na konanie je miestne príslušný súd žalobcu. Uvedené kritérium sa javí, že je totožné s tým, čo je ponúkané prostredníctvom návrhu. Avšak sa odlišuje najmä v prípade ústredných orgánov štátnej správy alebo orgánov s celoštátnou pôsobnosťou, ktoré sú povolané zákonodarcom rozhodovať v 1. stupni. Ide o priblíženie výkonu súdnej moci občanovi a o vyrovnanie súdneho nápadu medzi jednotlivé krajské súdy. V prípade postúpenia veci Najvyšším súdom by sa javilo ako najvhodnejšie zachovať formu súdneho rozhodnutia (nie prípis), ktoré by sa napríklad mohlo označovať ako opatrenie. 
V časti návrhu týkajúceho sa postúpenia veci na str. 39 sa predkladatelia odvolávajú na kompetenčný senát Najvyššieho súdu, ktorý však v návrhu nie je bližšie špecifikovaný. 

19. K zloženiu súdu a k právnemu zastúpeniu (str. 40 a 41): 

Komisia dospela k záveru, že vo veciach sociálneho a zdravotného poistenia, štátnych sociálnych dávok a zamestnaností, vo veciach priestupkov, azylu a zaistenia koná a rozhoduje samosudca krajského súdu. Toto tradične dohodnuté rozdelenie kompetencií medzi senát a samosudcu na krajskom súde v súčasnosti už nemá oporu v praxi. Najmä rozhodovanie vo veciach azylu a vo veciach správneho trestania si podľa mňa vyžaduje senátne rozhodovanie už na prvom stupni. Naopak samosudcovské rozhodovanie by som ponechal pre niektoré procesné úkony, ktoré sa najmú týkajú vedenia konania. 
Ďalej predkladatelia naznačujú, že na Najvyššom súde Slovenskej republiky sa v Správnom kolégiu zriadi veľký senát (7 - členný), ktorý bude zodpovedný za zjednocovanie judikatúry v správnom súdnictve. Z uvedeného vyplýva, že Správne kolégium by týmto malo stratiť svoje rozhodovacie oprávnenie na zjednocovanie rozdielnej judikatúry. Navyše uvažujú s tým, že návrhovú právomoc voči veľkému senátu bude mať napríklad aj prokurátor okresnej prokuratúry, hoci pri iných veciach môže komunikovať s Najvyšším súdom Slovenskej republiky iba generálny prokurátor. Navrhujem toto zvážiť. 

19a) K právnemu zastúpeniu: 
Navrhujem celkom vylúčiť zastupovanie advokátskym koncipientom pri obligatórnom právnom zastúpení v správnom súdnictve. Ide často o veľmi komplikované súdne konania, a to nielen po stránke právnej ale aj po stránke procesnej, ktoré si vyžadujú plné nasadenie profesijných skúseností. 

20. K osobám zúčastneným na konaní (str. 42): 

Komisia presnejšie nič neurčuje, či osoby zúčastnené na konaní budú mať rovnaký rozsah procesných práv a povinností, tzn. či v súdnom konaní tieto osoby musia byť obligatórne právne zastúpené, ako je to s ich povinnosťou platiť súdne poplatky. 
V prípade umožnenia elektronického podania by mal návrh legislatívneho zámeru obsahovať riešenia, aby v prípade hromadných alebo opakujúcich sa žalôb nedošlo k zahlteniu súdov. 

21. K spojeniu vecí (str. 43): 

Inštitút spojenia veci umožňuje, aby pri podaní viacerých súvisiacich žalôb boli tieto vybavené tzv. krátkou cestou. Preto navrhujem, vzhľadom na doterajšie negatívne praktické skúsenosti, aby návrh vytvoril procesný filter na odľahčenie alebo odbremenenie správnych súdov od hrozby zavalenia hromadnými alebo obdobnými žalobami. 

22. K poriadkovým opatreniam (str. 43): 

Poriadkové opatrenia, vrátanie inštitútu prevedenia účastníka, zabezpečujú rýchlosť súdneho konania. Bolo by vhodné v návrhu spomenúť, že toto predvedenie je povinný vykonávať policajný zbor podľa pokynov samosudcu, resp. predsedu senátu. 
Ďalej vo vzťahu k poriadkovej pokute navrhujem uviesť, že sa uvažuje s jej navýšením oproti hodnote, ktorá je v súčasnosti, lebo si to zachovanie dôstojnosti a úcty zo strany osôb nachádzajúcich sa v pojednávacej miestnosti urgentne vyžaduje. Takisto je nutné s ňou uvažovať, pokiaľ odvolací súd mimoriadne nariadi pojednávanie, a osoby a správne orgány, ktoré boli na svoju nutnú prítomnosť na pojednávaní upozornené, sa napriek tomu na neho nedostavia. 
Rovnako navrhujem zvážiť, či sa pripustí odvolanie proti rozhodnutiu o uložení poriadkovej pokuty, ktorá má charakter vedenia konania, resp. či sa nebude limitovať iba na vybrané odvolacie dôvody. 
Záverom s prihliadnutím na tie skutočnosti, že v poslednom čase sa množia viaceré ústne alebo písomné útoky na sudcov, ktoré sú navyše založené na evidentnej snahe konajúceho sudcu zastrašiť, navrhujem ďalšie poriadkové opatrenie (pre právnych zástupcov), a to udelenie sankcie zákazu činnosti (napríklad výkonu povolania na konkrétnom súde) na obmedzený čas, ktorý by bol vymedzený v dňoch – napríklad na max. 30 dní, resp. zrušenia zastúpenia. 
Je celkom zbytočné pre konajúci senát, resp. samosudcu, aby nedôstojné konanie právneho zástupcu ponechal na posudzovaní disciplinárneho senátu, keď si môže priamo v pojednávacej miestnosti urobiť úsudok o nedostatočnej profesionalite právneho zastúpenia 

23) K vylúčeniu sudcov (str. 45): 

Navrhujem, aby návrh správneho súdneho poriadku obsahoval vlastnú právnu úpravu na vylúčenie sudcu. Aj v súčasnosti platný Trestný poriadok má svoju separátnu, hoci totožnú právnu úpravu. Jeho tvorcovia však nepociťovali potrebu, aby zjednotili kritéria pre vylúčenie sudcu v tomto konaní. Pritom pri všetkých konaniach, či už trestného, obchodného, občianskeho alebo správneho, vychádzajú zo spoločného menovateľa, ktorým je článok 6 Dohovoru o ochrane základných práv a ľudských slobôd. 

24) K odmietnutiu žaloby (str. 45): 

Popri inštitúte spojenia veci aj podmienky pre odmietnutie veci (tzv. quasi precedens) umožňujú procesne zefektívniť vybavovanie skutkovo a právne istých vecí (tzn. podanie viacerých súvisiacich žalôb) s tým, že ďalšie budú odmietnuté, hoci boli podané minimálne jedným z účastníkov, ktorý nebol v predchádzajúcom súdnom rozhodnutí obsiahnutý, resp. bolo preskúmavané správne rozhodnutie odlišujúce sa iba označením správneho orgánu, dátumu alebo jednacieho čísla. Ide o bežne sa vyskytujúce rozhodnutia vydávané správnymi orgánmi napríklad pri ochrane životného prostredia pri povoľovaní výnimky z ochrany toho istého druhu zveri alebo rastlinstva, pri preskúmavaní daňových rozhodnutí, ktoré sa líšia iba rozhodným daňovým obdobím a iné. Preto aj tu navrhujem vytvoriť vhodný procesný filter na odľahčenie alebo odbremenenie súdov od hrozby preťaženia hromadnými alebo obdobnými žalobami. 

25) K prerušeniu konania (str. 46): 

Navrhuje doplniť aj iné procesné dôvody prerušenia konania, a to podanie návrhu na konanie pred Ústavným súdom Slovenskej republiky alebo konanie o predbežných otázkach na Súdnom dvore Európskej únie. 

26) K rozhodnutiu vo veci samej (str. 47): 

Domnievam sa, že by bolo vhodné, aby popri rozsudku a uznesení bolo tiež pripustené ďalšie súdne rozhodnutie, a to opatrenie, ktoré by mohlo slúžiť na prikázanie veci Najvyšším súdom Slovenskej republiky nižším súdom. 
Ďalej komisia v odseku 2 navrhuje existenciu skráteného odôvodnenia, avšak v návrhu bližšie neobjasňuje, čo si pod tým predstavuje. 

27) K trovám konania (str. 47): 

Komisia síce správne vychádza z tézy, že u väčšiny správnych orgánov je celkom logická požiadavka, že v rámci ich odborného personálu bude figurovať aj odborník s právnickým vzdelaním. Napriek tomu sa však domnievam, že by bolo vhodné, aby v prípade malých obcí bolo prihliadnuté (dôvody vhodné osobitného zreteľa) na to, že takýto zamestnanec na obecnom úrade nie je zamestnaný. 

28. Ku konaniu o správnej žalobe (str. 49): 

V návrhu sa predkladá, že ak o rozklade rozhodol minister, resp. predseda správneho orgánu, tak žalovaným by mal byť v tomto prípade ústredný orgán štátnej správy a nie táto úradná osoba. Tento posun pasívnej legitimácie predkladatelia odôvodnili tým že v súčasnej právnej praxi označenie ministra ako žalovaného prináša rozpaky aj preto, lebo zvádza k personifikácii osôb, ktoré sa môžu v priebehu konania zmeniť. Osobne sa domnievam, že takáto úprava nie je konformná s ústavnými povinnosťami podľa článku 46. Nie je možné zrušiť rozhodnutie inej osoby ako tej, ktorá je v správnom konaní oprávnená o zrušenej veci konať ďalej (čl. 2 ods. 2 ústavy), resp. v súdnom prieskume procesne označená ako žalovaný. 
Takisto umožnenie prokurátorovi, aby podal správnu žalobu v predlženej 3-ročnej lehote oproti súčasnej 1-ročnej lehote, nie je podľa mojej mienky v súlade so zásadou právnej istoty. Je nutné si uvedomiť, že účastníci správneho konania, ktorí majú od zákonodarcu poskytnutú iba dvojmesačnú lehotu na obranu svojich práv, by boli takýmto oprávnením prokurátora znevýhodnení. 

29. K odkladnému účinku žaloby (str. 50): 

Navrhujem, aby v legislatívnom zámeru sa na tomto mieste zdôraznil vplyv Odporúčania RE Rec (89) 8, ktoré upravuje dočasnú súdnu ochranu poskytovanú v správnych veciach. Z uvedeného textu by som potom odporúčal zdôrazniť tú skutočnosť, že o odklade sa rozhodne po vyjadrení účastníkov konania; v osobitne urgentných situáciách sa vyjadrenie nedostupných účastníkov vyžiada dodatočne. Odklad vykonateľnosti môže byť správnym súdom, ak odpadnú dôvody jeho nariadenia (najmä na podnet účastníkov), zrušený aj pred meritórnym rozhodnutím. 

30. K rozhodovaniu bez nariadenia pojednávania (str. 51): 

Opätovne na tomto mieste komisia ponúka tzv. skrátenú formu rozsudku. Túto skrátenú formu rozsudku však v návrhu nijako neobjasňuje. Predpokladám, že komisia vychádza z klasickej trojitej štruktúry stredoeurópskeho rozsudku, tzn. záhlavie zakončené verdiktom, odôvodnenie a poučenie o opravných prostriedkoch. Potom skrátená forma rozsudku má svoj význam iba v skrátenom, resp. žiadnom odôvodnení, resp. sa môže odkázať iba na argumentáciu úspešného účastníka, poprípade iba konštatovať zákonný dôvod na vydanie zrušujúceho rozsudku. 

31. Ku správnemu trestaniu (str. 52 a 54): 

Obdobná pripomienka ako v prípade právneho zastúpenia. Ďalej by som uvedenú časť zredukovať, lebo skôr pôsobí ako vysokoškolská učebnica ako legislatívny zámer. Čo sa týka možného presunu správneho trestania na trestné súdnictvo, toto ako kontraproduktívne (popri dopravných priestupkoch by museli prejsť aj správne delikty) neodporúčam. 

32. K sociálnym veciam (str. 54 až 56): 

Osobne sa prihováram za model jednostupňového súdneho prieskumu. Na druhej strane veľmi kvitujem myšlienku zapojenia odborníkov z praxe do činnosti správneho súdnictva v agende, pri ktorej klesá záujem sudcov o jej vybavovanie. 

33. K azylovým veciam (str. 56 a 57): 

Agenda azylového súdnictva a jej rozhodovanie je pre sudcu náročná najmä z nasledujúcich troch aspektov, a to 
- časový aspekt: je nutné pri vybavovaní veci postupovať podľa článku 5 Európskeho dohovoru, ktorý vyžaduje veľmi urgentné vybavenie žiadosti žiadateľa o azyl, 
- hmotnoprávny aspekt: sudca musí veľmi dobre poznať súčasné geopolitické hodnotenie jednotlivých potenciálnych domovských krajín uprchlíkov, a na tomto základe sa rozhodnúť, či tieto znalosti môžu mu nasvedčovať, že zo strany domovského štátu došlo k prejavu perzekúcie voči žiadateľovi o azyl, 
- skutkový aspekt: v súdnom prieskume žiadosti o azyl je takmer neprípustné, aby sa vykonávalo dokazovanie, nakoľko žiadateľ pri sebe nemá väčšinou žiadne relevantné dokumenty, respektíve listiny, nie je vhodné sa opytovať na príslušné údaje u jeho zastupiteľského úradu, resp. inak zisťovať relevantné údaje z minulosti žiadateľa, ktorý ponúka iba svoje tvrdenia. 
Preto sa ako vhodné javí a zabezpečiť súdny prieskum v senátoch a za prítomnosti právneho zástupcu, najmä špecializovaného zástupcu z radov neziskových organizácií, s ktorými boli zatiaľ v doterajšej praxi dosiahnuté dobré výsledky. 
Ako už bolo hore naznačené, uvedená agenda je náročná na čas. Preto odporúčam, aby pri tejto agende boli zavedené príplatky pre sudcov, najmä s prihliadnutím na hore uvedené aspekty. 

34. K volebnému a politickému súdnictvu (str. 59 a 61): 

Prikláňam sa k možnosti, aby všetky veci volebného a politického súdnictva, ktoré sa navrhujú do právomoci Najvyššieho súdu, boli zverené do právomoci Ústavného súdu Slovenskej republiky. Ide väčšinou o realizáciu politických ústavných práv (pasívne volebné právo, resp. prístup k verejným funkciám), ktorými sa zasahuje do politickej štruktúry Slovenskej republiky, resp. do politického súťaženia. 

Ku komunálnemu súdnictvu (str. 60): 

Prvá otázka je tá, kto bude reprezentantom obecného alebo samosprávneho zastupiteľstva, ktoré je kolektívnym orgánom, tzn. aj v konaní pred súdom by malo prejavovať svoju kolektívnu vôľu zákonom predpísaným spôsobom. 
Ďalej sa mi ako problematické javí monopolné postavenie prokurátora v prípade uznesení alebo VZN. Je tu ešte pozícia hlavného kontrolóra obce (samosprávneho kraja), resp. uznesením dotknutej osoby, alebo petičný výbor občanov obce (samosprávneho kraja), ktorý bol pri svojej petícii organizačne úspešný. Potom je na zvážení komisie, či aj tieto subjekty nebude aktívne legitimovať. 

K obnove konania (str. 66): 

Komisia ako jeden z dôvodov prípustnosti obnovy konania uvádza, že rozhodnutie je v rozpore s rozhodnutím SD EÚ. Táto situácia je v konkrétnej veci veľmi zriedkavá, lebo vzťah vnútroštátneho súdu a SD EÚ je riešený prostredníctvom článku 267 ZFEÚ. 
Iná situácia nastáva v prípade precedenčného rozsudku SD EÚ, tzn. situácie, kedy rozsudok SD EÚ je v obdobnej veci vynesený až po právoplatnom ukončení súdneho prieskumu v správnom súdnictve. Takýto prístup je však problematický, lebo naráža na princíp právnej istoty právoplatne upraveného vzťahu účastníkov súdneho konania. 

K legisvakančné lehote (str. 66): 

Uvedená legisvakančná lehota nemôže slúžiť iba na oboznámenie sa s novou právnou úpravou, ale predovšetkým na hore viackrát zdôrazňované personálne a inštitucionálne dovybudovanie správneho súdnictva, tak na krajských súdoch ako aj na Najvyššom súde Slovenskej republiky. 

V Bratislave dňa 25. februára 2013 

S úctou 

Ing. JUDr. Miroslav Gavalec PhD. 
 	O 	ČA 	Pripomienka ako celok v mnohom reflektuje text legislatívneho zámeru a nie je s ním v rozpore. Vznesené pripomienky boli už do legislatívneho zámeru v oblasti Správneho súdneho poriadku zahrnuté (hoci inak formulované) alebo budú predmetom ďalšieho zvažovania pri tvorbe paragrafového znenia. 
Mnohé z pripomienok sú akceptované, ako napríklad označenie belgického súdu, chýbajúce odporúčania. Čo s atýka požiadavky na vytvorenie Najvyššieho správneho súdu, predkladateľ poukazuje na odôvodnenie na str. 66 pôvodného textu Legislatívneho zámeru. Je žiadúce, aby prvým krokom bolo prijatie samostatného Správneho súdneho poriadku a dobudovanie štruktúry správnych kolégií na KS a až potom je možné uvažovať o prípadnom zriadení NSS. 
Text LZ bude zmenený v zmysle, že zriadenie NSS sa „zatiaľ“ neuvažuje. Tým je podľa názoru predkladateľa plne vystihnuté, že sa nebráni navrhovanej myšlienke, avšak až ako následný krok po stabilizácii súdnictva a súdnej sústavy. 
 	
Verejnosť 	 
Pripomienky k zámeru kodifikácie OSP 
A. Civilný sporový poriadok 
Prvá časť, tretia hlava 
Myšlienka veľkého senátu je vítaná pre zabezpečenie právnej istoty. Je však potrebné, aby zákon uložil povinnosť predkladania káuz s odlišným právnym názorom ako už vyslovil. Možno uvažovať o osobitnom dôvode mimoriadneho opravného prostriedku v prípade nedodržania tejto povinnosti alebo inými následkami pri porušení tejto povinnosti tak, aby bola zabezpečná ochrana účastníkov vychádzajúcich z právneho názoru veľkého senátu. V súčasnosti existujú situácie, keď napriek tomu, že rozhodnutie najvyššieho súdu sa v právnej praxi premietlo do postupu verejnej správy, iný senát v obdobnej veci rozhodol inak a hoci sa s predchádzajúcim právnym názorom v odôvodnení nevyporiadal. Ako východisko je síce možné domáhať sa ochrany práv na ÚS SR, vhodnejšie sa javí umožniť nápravu na všeobecnom súde. 
Druhá časť, piata hlava 
Otázka dôslednej kontradiktórnosti – dôkazná povinnosť zákonne upravená plným zaťažením účastníkov môže, pri nemožnosti vykonať niektoré dôkazy priamo súdom, ovplyvniť negatívne zákonnosť rozhodnutia aj jeho spravodlivosť. Preto treba zvážiť aj nad mieru explicitne upravených konaní v niektorých prípadoch iniciatívu súdu. Rovnako niektoré dôkazy síce môže navrhnúť účastník, z dôvodu osobitných zákonov ich však môže vyžiadať len súd – ide o povinnú súčinnosť verejných orgánov so súdmi, ktorú tieto orgány nie sú povinné poskytovať iným osobám, preto bude potrebné dbať na uvedené v paragrafovom znení zákona. 
Tretia časť, tretia hlava 
Drobné spory – navrhuje sa podstatne rozšíriť oblasť drobných sporov zvýšením ich hodnoty a tiež začlenením vecí s takouto hodnotou – v tom prípade navrhujem zvážiť pri súčasnom oklieštení možnosti nápravy nezákonných rozhodnutí, aspoň vo sfére otázky zásadného právneho významu rozšírenie možnosti nápravy oproti navrhovanému riešeniu. Poukazujem na skutočnosť, že pri zjednotení výšky hodnoty drobných sporov v EÚ, pre väčšinu populácie SR ide o viac ako 4 mesačný príjem, čo z hľadiska ich posúdenia môže predstavovať existenčné problémy pri prehratí takéhoto sporu a môže viesť k nedodržaniu ústavnej zásady nároku na spravodlivý súdny proces. 
B Civilný mimosporový poriadok 
Druhá časť, prvá hlava 
Chýbajúce riešenia 
BSM a rozvod 
Je nepochybné, že v prípade sporu o spoločný majetok manželov bude po rozvode manželstva podliehať toto konanie pod sporovú agendu. Otázka súhlasného rozvodu podmienená vyporiadaním BSM ( okrem súčasnej dohody rodičov o právach a povinnostiach k maloletým deťom) – táto dávno diskutovaná úvaha zatiaľ svoje miesto nenašla a absentuje, pritom by mohla napomôcť zníženiu množstva sporov o majetok manželov. 
Činy inak trestné a ochranná výchova 
Riešenie otázky páchania činov inak trestných maloletými, t.j. osobami, ktoré nie sú trestnoprávne zodpovedné – ide o terajšie ustanovenie § 35 ods. 1 písm e) OSP na nariadenie ochrannej výchovy maloletých, ktorí spáchali čin inak trestný, z dôvodu veku však neboli stíhaní taktiež absentuje. Doterajšia úprava je neefektívna. Vyžaduje na riešenie uvedenej otázky nielen možnosť podania takéhoto návrhu, ale aj dôslednú úpravu konania s ukladaním ochrannej výchovy na dobu určitú podľa typu spáchaného skutku s použitím zásad trestného konania a maximalizáciou doby na dĺžku nepresahujúcu trestnoprávny postih u mladistvého a zabezpečením rýchleho konania s povinnosťou podávania týchto návrhov prokurátorom pri zistení tejto činnosti a dôslednou súčinnosťou polície a kolízneho opatrovníka. 
V súčasnej dobe sa totiž táto náprava vyskytuje len sporadicky, je neefektívnym riešením, nemá preto preventívny účinok a rozhoduje sa bez časového obmedzenia, čo predpokladá zbytočne ďalšie konanie na zrušenie ochrannej výchovy a často vedie k jej vykonávaniu až do doby nadobudnutia plnoletosti takejto osoby. Riešenie tejto problematiky vyžaduje komplexnosť úpravy a to na základe medzirezortnej dohody s MPSVaR SR a MV SR a GP SR. Určite sa však týka aj súdneho konania a takáto úprava mohla priniesť pozitívny vývoj v znížení trestnej činnosti maloletých a to nielen v marginalizovaných komunitách. Aj napriek tomu, že táto úprava môže mať vplyv na štátny rozpočet, jej pozitívny vplyv by ju dostatočne odôvodnil. 
C. Správny súdny poriadok 

Druhá časť 
Prvá hlava, druhý a štvrtý diel 
Riešenie okruhu účastníkov konania – pokiaľ osobitný zákon v správnom konaní zúži okruh účastníkov oproti okruhu účastníkov v súdnom konaní, je potrebné explicitne stanoviť práva a povinnosti účastníka súdneho konania, ktorý nie je účastníkom správneho konania( najmä so zreteľom na jeho postavenie v následnom správnom konaní po zrušení rozhodnutia súdom), rovnako aj postavenie osoby zúčastnenej na konaní 
Prvá hlava, deviaty diel a Šiesta hlava 
Poriadková pokuta a trovy konania – zámer sa nevysporiadava s otázkou ukladania pokút, ani s otázkou zaviazania náhradou trov konania osôb bez právnej subjektivity – v správnom konaní je síce účastníkom orgán verejnej správy, ktorý má administratívnoprávnu spôsobilosť, avšak nemá právnu subjektivitu. Takéto rozhodnutia sú preto vopred nevymožiteľné . Tieto orgány nemajú vlastný účet ani majetok v správe. Toto ignoruje aj doterajší právny poriadok a súdy síce zaväzujú takéto orgány na náhradu trov konania, v konečnom dôsledku sú to však minimálne diskutabilné postupy. Je potrebné v súčinnosti s MV SR a MF SR predmetný problém prerokovať a nájsť riešenie. 

Tretia časť prvá hlava 
Žalobná legitimácia prokurátora 
Lehota prokurátora – lehota 3 roky na podanie žaloby proti neprijatiu protestu prokurátora pri trojročnej lehote prokurátora (zákon o prokuratúre, §27) na podanie protestu ( tiež od právoplatnosti rozhodnutia...) môže spôsobiť nemožnosť podania žaloby prokurátorom pre preklúziu lehoty podľa tohto zákona. Túto lehotu je potrebné primerane odvíjať od márneho uplynutia lehoty na prijatie protestu prokurátora. 
JUDr. Jana Dráčová, advokátka, lic 733, Bratislava 
 	O 	ČA 	Pripomienka k prvej časti, tretia hlava: 
Návrh je na pomery LZ príliš špecifický. 

Pripomienka k druhej časti, piata hlava: 
Miera kontradiktórnosti bude zohľadnená pri paragrafovom znení. 

Pripomienka k tretej časti, tretia hlava: 
Rozšírenie možnosti nápravy sa zváži v paragrafovom znení. 

Pripomienka k súhlasnému rozvodu podmieneného vyporiadaním BSM: 
Ide o hmotnoprávnu úpravu, ktorou je predkladateľ pri návrhu LZ viazaní. 

Pripomienka k ochrannej výchove: 
A 

Pripomienka k druhej časti - Prvá hlava, druhý a štvrtý diel: 
ČA 
Náhrada trov konania osôb bez právnej subjektivity – nebude riešená v Správnom súdnom poriadku, úhradu takýchto trov vykonáva nadriadený orgán. 

Pripomienka k tretej časti – prvá hlava: 
A 
 	
Verejnosť 	II. časť Štruktúra návrhu právnej úpravy civilného procesu, písm. B - Civilný mimosporový poriadok, druhá časť – mimosporové konania, tretia hlava – konanie v statusových veciach fyzických osôb 
Pripomienka č. 1 (Zásadná): 

II. časť Štruktúra návrhu právnej úpravy civilného procesu, písm. B - Civilný mimosporový poriadok, druhá časť – mimosporové konania, tretia hlava – konanie v statusových veciach fyzických osôb 

Liga za ľudské práva víta zmienku predkladateľa o možnosti zaviesť konanie o určenie dátumu narodenia a dátumu smrti, začlenenú medzi druhy mimosporových konaní – konaní v statusových veciach fyzických osôb. 

Zavedenie takéhoto konania sa v súčasnosti javí ako nevyhnutné v súvislosti s určovaním veku cudzincov, ktorí sa nachádzajú na našom území bez dokladov. V súčasnosti zákon č. 404/2011 Z.z. o pobyte cudzincov a o zmene a doplnení niektorých zákonov v platnom a účinnom znení (ďalej len „zákon o pobyte cudzincov“) umožňuje, aby v prípade, ak cudzinec o sebe tvrdí, že je maloletý, avšak svoje tvrdenie nevie dokázať a existujú pochybnosti o tom, či je skutočne maloletý, podstúpil vyšetrenie na určenie veku. Ak výsledok vyšetrenia preukáže, že je maloletý, Úrad hraničnej a cudzineckej polície PPZ odovzdá maloletého cudzinca príslušnému úradu práce, sociálnych vecí a rodiny. Ak výsledok vyšetrenia preukáže, že kostný vek cudzinca zodpovedá plnoletosti, s cudzincom sa ďalej koná ako s plnoletým, so všetkými dôsledkami (napr. možnosť administratívneho vyhostenia alebo zaistenia). Zákon o pobyte cudzincov bližšie neuvádza, aký druh vyšetrenia má byť zvolený za účelom určenia veku. V praxi sa toto vyšetrenie realizuje RTG snímkou zápästia a následným posúdením snímky röntgenológom, ktorý o svojom závere spíše odborné vyjadrenie. V krajinách západnej Európy je táto metóda dlhodobo kritizovaná, kvôli nepresnosti a odchýlkam medzi kostným vekom a skutočným – chronologickým vekom, ktoré môžu podľa niektorých prameňov dosahovať až dva roky. V týchto krajinách, ak dôjde k vyšetreniu na určenie veku, za vhodnejšie sa považuje zhodnotenie veku špecializovaným klinickým antropológom, resp. komplexné vyšetrenie za účasti viacerých expertov (antropológ, pediater, endokrinológ, detský psychológ a pod.). 

Z procesného hľadiska, napriek tomu, že určenie plnoletosti resp. maloletosti má vážne právne následky na postavenie dotknutej osoby, nedochádza v týchto prípadoch k vydaniu žiadneho rozhodnutia (či už správneho alebo súdneho) o veku dotknutého cudzinca. Samotný výsledok vyšetrenia sa považuje za smerodajný a dostačujúci pre ďalšie konanie s cudzincom či už ako s plnoletým, alebo maloletým. V prípade, ak by sa chcel cudzinec proti výsledku vyšetrenia brániť, mohol by toto spraviť len v rámci iného konania – napr. v rámci konania o administratívnom vyhostení, alebo konania o zaistení. 
Samostatné konanie a následné meritórne rozhodnutie o veku, ktoré by účastníkom konania zaručovalo príslušné procesné práva, ale v súčasnosti neexistuje, čo považujeme za veľký nedostatok slovenského právneho poriadku. Preto, v záujme ochrany práv cudzincov (avšak nielen ich), sa prihovárame za zavedenie konania o určenie dátumu narodenia ako mimosporového konania v budúcom Občianskom súdnom poriadku. 
 	O 	A 	Zhoduje sa s pripomienkou č. 1 Ligy za ľudské práva 	
Verejnosť 	II. časť, Štruktúra návrhu právnej úpravy civilného procesu, písm. C. Správny súdny poriadok, Preambula – Základné zásady  
Pripomienka č. 2 (Zásadná): 

Legislatívny zámer v časti Správny súdny poriadok vypočítava zásady, ktorými by sa mal Správny súdny poriadok v budúcnosti riadiť. Medzi týmito zásadami je uvedená aj zásada povinného zastúpenia účastníka konania advokátom. Zároveň sa predkladateľ zmieňuje aj o možných výnimkách z tohto pravidla, medzi ktoré by mali patriť aj cudzinci. 

Liga za ľudské práva sa prihovára za zavedenie tejto výnimky na konania týkajúce sa cudzincov, predovšetkým na konanie o azyl a konanie o zaistení. Konkrétne, žiadame, aby sa Správny súdny poriadok vrátil k právnej úprave, ktorá v Slovenskej republike až do januára 2013 umožňovala, aby žiadateľov o azyl v konaní o opravnom prostriedku proti rozhodnutiu o azyle a cudzincov v konaní o opravnom prostriedku proti rozhodnutiu o zaistení, zastupovali právnici zamestnaní mimovládnymi organizáciami a občianskymi združeniami. Od januára 2013 nadobudla účinnosť novela Občianskeho súdneho poriadku, ktorá dovoľuje, aby bol cudzinec v týchto konaniach zastúpený len advokátom, alebo sa zastupoval sám. V dôsledku tejto novely nastala patová situácia – právnici, ktorí žiadateľov o azyl a cudzincov zastupujú v príslušných konaniach bezplatne už dlhé roky, môžu poskytovať túto právnu pomoc už len v správnych konaniach, ale nie v konaniach o opravných prostriedkoch proti správnym rozhodnutiam na súdoch. Zároveň nebol vytvorený účinný, funkčný a stabilný systém, ktorý by nahradil právnu pomoc poskytovanú mimovládnymi organizáciami a tak v skutočnosti došlo k výraznému zhoršeniu prístupu cudzincov k právnej pomoci. V konaní o azyle môže žiadateľovi o azyl poskytnúť právnu pomoc aj Centrum právnej pomoci, toto ale nie je pripravené (kapacitne ani odborne), na úplné prevzatie tejto agendy. V konaní o zaistení Centrum právnej pomoci nemá právomoc konať a tak ostali zaistení cudzinci odkázaní len sami na seba. 

Konanie o azyle, ako aj konanie o zaistení, si vyžaduje úzku špecializáciu, podrobné sledovanie a poznanie situácie dodržiavania ľudských práv a bezpečnosti v krajinách pôvodu žiadateľov o azyl a cudzincov, schopnosť vyhľadať a vhodne použiť tieto informácie o krajinách pôvodu a dôkladnú znalosť judikatúry Súdneho dvora EÚ a Európskeho súdu pre ľudské práva v tejto oblasti. Výdavky, vynakladané na právnu pomoc zahŕňajú pravidelné návštevy právnika v zariadení, kde sa cudzinci nachádzajú (min. raz týždenne), za súčasného využitia služieb tlmočníkov, spravidla viacerých, keďže v týchto prípadoch ide o cudzincov, ktorí nielenže neovládajú slovenčinu, ale ani iný svetový jazyk, preto je komunikácia finančne aj logisticky náročná. Súvisiacimi výdavkami sú výdavky na získanie dôkazov – najmä preklady správ informujúcich o dianí v krajinách pôvodu, preklady rôznych dokumentov, ktoré žiadateľ predloží, alebo výdavky na rôzne znalecké posudky. 

Žiadatelia o azyl a zaistení cudzinci spravidla nie sú osobami, ktoré by disponovali finančnými prostriedkami na to, aby si mohli dovoliť zaplatiť pomoc advokáta. Preto zákony predpokladajú poskytnutie bezplatnej právnej pomoci týmto osobám, v záujme zachovania ich práv. Zároveň ide o konania, ktoré trvajú aj niekoľko mesiacov, dokonca rokov, kde za výsledkom práce právnika je udelenie azylu alebo pobytu, teda prospech výlučne nemajetkový. Preto je táto oblasť tradične oblasťou, v ktorej sa angažujú najmä mimovládne organizácie. Tieto poskytujú právnu pomoc prostredníctvom kvalifikovaných právnikov, ktorí sa téme venujú dlhé roky. Okrem toho, napríklad Liga za ľudské práva vedie aj Kliniku azylového práva na Právnickej fakulte Trnavskej univerzity, čo je tiež jednou zo záruk odbornosti a profesionality. Finančné prostriedky, ktoré hradia služby mimovládnych organizácií , sú najmä z fondov EÚ, alebo z iných medzinárodných fondov a získať ich môžu iba nepodnikateľské subjekty – t.j. medzinárodné alebo národné vládne alebo mimovládne organizácie, ktoré preukážu odbornú spôsobilosť a skúsenosti v danej oblasti. Tieto fondy tak čiastočne odbremeňujú štátny rozpočet, z ktorého by inak štát musel financovať výdavky na právnu pomoc, ktorú je povinný, v súlade s európskym právom, žiadateľom o azyl a zaisteným cudzincom poskytovať. 

Dôkazom, že právna pomoc, ktorú mimovládne organizácie doteraz poskytovali, bola kvalitná, je napríklad aj štatistika úspešnosti podaní vo veciach zaistenia Ligy za ľudské práva. V rámci projektu právnej pomoci v útvaroch policajného zaistenia, ktorý Liga realizovala v r. 2011 a v r. 2012 a ktorý bol podporený z prostriedkov Európskeho fondu pre návrat, podali právnici a advokáti spolupracujúci s Ligou v r. 2012 67 opravných prostriedkov proti rozhodnutiam o zaistení, z čoho bolo 62 bolo úspešných, čo je 92,53% úspešnosť. To znamená, že 62 rozhodnutí o zaistení bolo súdmi zrušené z dôvodu, že boli nesprávne alebo nezákonné. 

Preto navrhujeme, aby zákon umožnil mimovládnym organizáciám zastupovať žiadateľov o azyl a zaistených cudzincov v príslušných konaniach. S cieľom, aby sa eliminovala možnosť nekvalitného a pokútneho výkonu právnej pomoci, navrhujeme, aby bol poskytovateľ právnej pomoci jasne definovaný, napr. nasledovne: 

- „Právnická osoba, ktorá vznikla na základe osobitného zákona a medzi činnosti, ktoré má uvedené vo svojich stanovách patrí aj poskytovanie právnej pomoci štátnym príslušníkom tretích krajín v konaní o azyle podľa osobitného zákona alebo v konaní o zaistení podľa osobitného zákona môže na základe plnomocenstva zastupovať účastníka v týchto konaniach. Za právnickú osobu môže konať k tomu poverený zamestnanec alebo člen, ktorý má vysokoškolské právnické vzdelanie, ktoré je podľa osobitných predpisov potrebné pre výkon advokácie.“ 

Takéto riešenie by bolo v súlade s potrebami Slovenskej republiky a v súlade s dlhoročnou osvedčenou praxou. 

Obdobná právna úprava bola zavedená aj v Českej republike už v roku 2005. V § 35 ods. 5 zákona č. 150/2002 Sb. Soudní řád správní sa uvádza: 
Domáhá-li se soudní ochrany účastník žalobou ve věci mezinárodní ochrany, rozhodnutí o správním vyhoštění, rozhodnutí o povinnosti opustit území, rozhodnutí o zajištění cizince, rozhodnutí o prodloužení doby trvání zajištění cizince, jakož i jiných rozhodnutí, jejichž důsledkem je omezení osobní svobody cizince, může být zastoupen též právnickou osobou, vzniklou na základě zvláštního zákona6), k jejímž činnostem, uvedeným ve stanovách, patří poskytování právní pomoci uprchlíkům nebo cizincům. Za právnickou osobu jedná k tomu pověřený její zaměstnanec nebo člen, který má vysokoškolské právnické vzdělání, které je podle zvláštních předpisů vyžadováno pro výkon advokacie. 

Podľa dôvodovej správy k novele Soudního řádu správného, ktorá túto možnosť zaviedla pre azylové veci (novela č. 350/2005 Sb.): 
Platná ustanovení soudního řádu správního neumožňují právníkům nevládních organizací, specializujících se na právní poradenství žadatelům o azyl, zastupovat svoje klienty před krajskými soudy. Kromě zastupování advokátem a osob, vykonávajících specializované právní poradenství podle zvláštních zákonů, pokud se zastupování týká oboru jejich činnosti, sice s.ř.s umožňuje, aby se žalobce-žadatel o azyl nechal před krajským soudem zastoupit kteroukoli fyzickou osobou způsobilou k právním úkonům v plném rozsahu, soud však usnesením takové zastoupení nepřipustí, pokud tento obecný zmocněnec zastupuje v různých věcech opětovně. Toto omezení tak znemožňuje zastupovat právníkům specializovaných organizací svoje klienty-žadatele, které předtím zastupovali ve správním řízení, v řízení před krajským soudem. Toto omezení lze považovat za handicap žadatelů o azyl. Drtivá většina z nich si nemůže dovolit být před krajským soudem zastoupena advokátem, kteří se navíc často v azylové problematice neorientují, což je v řízení před soudem vůči protistraně znevýhodňuje. Umožnění takového zastupování s ohledem na odbornou specializaci právníků nevládních organizací (resp. občanských sdružení) výlučně na azylové a cizinecké právo, by přispělo nejen k vyšší právní ochraně žalobců-žadatelů, ale obecně i ke kultivaci projednávání jednotlivých případů (zejména pokud jde o odbornou stránku věci). Poukazujeme na případ občanských sdružení zabývajících se ochranou osob před diskriminací, kterým s.ř.s. umožňuje a to v dosti širokém rozpětí co do důvodů diskriminace, zastupování obětí diskriminace před soudem. Pokud bylo pravidlo zastupování advokáty prolomeno u zastupování obětí diskriminace specializovaným občanským sdružením, nevidíme žádné důvody či překážky, které by měly znemožňovat umožnění zastupování žadatelů o azyl právníky nevládních specializovaných občanských sdružení. 

V prípade zastupovania zaistených cudzincov, bola v ČR prijatá novela Správního soudního řádu č. 303/2011Sb.: 
Navrhuje se, aby žadatelé o mezinárodní ochranu a cizinci mohli být i v případech soudního přezkumu rozhodnutí, jejichž důsledkem je omezení jejich osobní svobody, zastupováni právnickou osobou, která vznikla na základě zvláštního zákona, a k jejímž činnostem uvedeným ve stanovách patří poskytování právní pomoci uprchlíkům nebo cizincům. Vzhledem k poklesu počtu žadatelů o mezinárodní ochranu lze očekávat poskytování právní pomoci cizincům obecně, nikoliv pouze uprchlíkům. Takové právnické osoby budou zpravidla s žadateli o mezinárodní ochranu a cizinci v kontaktu v době, kdy budou zbaveni osobní svobody, a budou jim poskytovat právní poradenství. Rovněž se navrhuje umožnit cizincům nechat se zastupovat takovouto právnickou osobou v řízení ve věci správního vyhoštění a rozhodnutí o povinnosti opustit území. Současné omezení vztahující zastupování pouze na věci mezinárodní ochrany se jeví jako nedůvodné, když tyto právnické osoby poskytují právní pomoc i ve věcech omezení osobní svobody cizince nebo správního vyhoštění. Podle současného znění § 35 odst. 5 soudního řádu správního takové zastoupení není možné. 

Z uvedených dôvodov navrhujeme, aby nový procesný predpis umožnil mimovládnym organizáciám zastupovanie žiadateľov o azyl a cudzincov v azylových veciach a veciach vyhostenia a zaistenia. 
 	O 	A 	Zhoduje sa s pripomienkou č. 2 Ligy za ľudské práva 	
Verejnosť 	II. časť, Štruktúra návrhu právnej úpravy civilného procesu, písm. C. Správny súdny poriadok, Tretia časť Osobitné ustanovenia o konaní, Štvrtá hlava – Konanie v azylových veciach a veciach zaistenia 
Pripomienka č. 3 (Zásadná): 

II. časť, Štruktúra návrhu právnej úpravy civilného procesu, písm. C. Správny súdny poriadok, Tretia časť Osobitné ustanovenia o konaní, Štvrtá hlava – Konanie v azylových veciach a veciach zaistenia 

- Konanie v azylových veciach a veciach zaistenia - 

Predkladateľ navrhuje, aby Správny súdny poriadok obsahoval osobitné ustanovenia o konaní v azylových veciach a o konaní vo veciach zaistenia. Navrhujeme, aby boli do prípravy týchto ustanovení zapojené aj mimovládne organizácie, ktoré sa oblasti azylu a migrácie dlhoročne venujú a taktiež Úrad Vysokého Komisára OSN pre utečencov – Regionálne zastúpenie v Budapešti. Zapojenie týchto aktérov môže napomôcť tvorcom novej právnej úpravy prihliadnuť na všetky osobitosti, ktorými sa tieto konania vyznačujú a tiež zohľadniť požiadavky aplikačnej praxe. 

V prípade, ak bude nový predpis obsahovať aj procesné lehoty, v ktorých má súd rozhodnúť, prihovárame sa za zachovanie súčasných lehôt na prejednanie opravného prostriedku v azylovej veci a vo veci zaistenia, resp. za stanovenie lehôt kratších. V prípade konania o azyle ide o konanie, kde je žiaduce dosiahnuť výsledok čo najskôr, keďže s plynutím času sa výrazne zhoršuje dôkazná situácia žiadateľa o azyl. V konaní o azyle sú často jedinými dôkaznými prostriedkami len výpoveď žiadateľa o azyl a informácie o krajine pôvodu. Čím dlhší časový úsek uplynie od udalosti, ktorá je dôvodom úteku žiadateľa o azyl z krajiny pôvodu, tým ťažšie unesie žiadateľ dôkazné bremeno. Taktiež aj z psychologického hľadiska je vhodné, aby žiadateľ o azyl dostal konečné rozhodnutie o svojej žiadosti čo najskôr, aby mohol začať nový život v krajine svojho útočiska, alebo prípadne využiť iné možnosti riešenia svojej situácie (napr. dobrovoľný návrat a pod.). Predlžovanie konania o udelenie azylu má negatívny dopad na integráciu žiadateľa o azyl do spoločnosti. Procesné lehoty, ktoré stanovuje zákon č. 480/2002 Z.z. o azyle a o zmene a doplnení niektorých zákonov (ďalej len „zákon o azyle“) v súčasnosti, považujeme za dostatočné a prihovárame sa za ich zachovanie, prípadne skrátenie. 

V konaní o zaistení ide o pozbavenie osobnej slobody cudzinca v správnom konaní, teda o vážny zásah do základného práva – práva na osobnú slobodu. Podmienky oprávnenosti takéhoto zásahu vychádzajú z čl. 5 Európskeho dohovoru na ochranu ľudských práv a základných slobôd, pričom jednou z podmienok je aj právo na prístup k súdu, ktorý bezodkladne rozhodne o zákonnosti pozbavenia osobnej slobody. Podmienka bezodkladnosti je v súčasnosti premietnutá do zákona o pobyte cudzincov, ktorý stanovuje súdom lehotu 7 dní na prejednanie opravného prostriedku. Novelou zákona o pobyte cudzincov, s predpokladanou účinnosťou od 1. mája 2013, by sa táto lehota mala predĺžiť o 5 dní potrebných na prípravu vyjadrenia žalovaného správneho orgánu a zaslanie spisu príslušnému súdu. Je otázne, či lehota 12 dní, resp. viac (podľa dní potrebných na prípravu písomného vyhotovenia rozsudku a jeho zaslanie), napĺňa dostatočne pojem „bezodkladne“, v zmysle judikatúry ESLP. 

Z uvedených dôvodov sa aj v tomto prípade prihovárame za ponechanie čo najkratšej lehoty na preskúmanie zákonnosti zaistenia súdmi. Zároveň navrhujeme aj zavedenie možnosti pravidelného prieskumu zákonnosti zaistenia súdmi (na absenciu pravidelného prieskumu už upozornil aj Ústavný súd Slovenskej republiky) a možnosti súdu nariadiť prepustenie zaisteného. 

De lege ferenda sa zasadzujeme za zavedenie systému zaistenia, ktorý by prebiehal rovnako, ako je tomu v prípade väzby - t. j. polícia predloží návrh na zaistenie súdu, ktorý o ňom musí do 48 hodín rozhodnúť. Tento spôsob sa nám javí ako najlepší z hľadiska zabezpečenia dodržania práv zaistených cudzincov. 
 	O 	A 	Zhoduje sa s pripomienkou č. 3 Ligy za ľudské práva 	
Verejnosť 	Všeobecná pripomienka 
Legislatívny zámer rekodifikácie civilného práva procesného hodnotím celkovo veľmi pozitívne, oceňujem predovšetkým sprehľadnenie procesných noriem ich začlenením do samostatných kódexov, ktoré budú môcť reflektovať na osobitosť jednotlivých druhov konaní. Som toho názoru, že nahradiť dnes už zastaraný Občiansky súdny poriadok z roku 1963 novými kódexmi je nepochybne veľkou výzvou, pričom o potrebe prijatia nových procesných pravidiel sa v odbornej verejnosti diskutuje už roky. Súčasná právna úprava je totiž nielen zastaraná, ale pre veľký počet noviel aj neprehľadná a pre laickú verejnosť nezrozumiteľná. Legislatívny zámer nasvedčuje tomu, že v ňom obsiahnuté zmeny majú potenciál zefektívniť súdne konanie a priblížiť ho verejnosti zjednodušením procesných postupov, pričom konkrétnosť riešení v legislatívnom zámere predznačuje, že rekodifikácia občianskeho práva procesného nebude takým zdĺhavým procesom akým je už 10 rokov trvajúca rekodifikácia Občianskeho zákonníka. 

V ďalšom by som rád poukázal na niektoré časti legislatívneho zámeru, ktoré môžu byť odbornou, ale aj laickou verejnosťou vnímané citlivo a pri formulácii paragrafového znenia by im mala byť podľa môjho názoru venovaná zvýšená pozornosť. 

Takýmto návrhom je zámer motivovať účastníkov sporového konania k hospodárnosti zvážením či sa nechajú zastúpiť advokátom, resp. či nebude dochádzať k zbytočnému zvyšovaniu trov zvolením konkrétneho právneho zástupcu. Poukazujem najmä na to, že zastúpenie právnym zástupcom je jedným zo základných procesných práv účastníka konania, ktoré realizujú spravidla v prípadoch, keď sa účastník z rôznych príčin nie je schopný kvalifikovane zastupovať sám. Je všeobecne známe, že právne vedomie občanov Slovenskej republiky, ale často krát aj inštitúcií, úradov, právnických osôb a podnikateľského prostredia ešte stále nie je na takej úrovni, aby v zložitých kauzách zvládli zložitú agendu, pričom tejto nepriaznivej situácii napomáha medzi iným aj neprehľadná legislatíva, podliehajúca neustálym zmenám, často vykonávaných prostredníctvom tzv. nepriamych noviel zákonov. V tomto smere môže zásadne pomôcť plánované zjednodušenie, resp. sprehľadnenie procesných predpisov, avšak v samotnom konaní pred súdom môže kvalifikovane postupovať iba taký účastník konania, ktorý je kvalitne zorientovaný v relevantných hmotnoprávnych normách. Je preto prirodzenou voľbou účastníka konania nechať sa zastúpiť v konaní takým advokátom, ku ktorému má z rôznych dôvodov vybudovanú dôveru, teda prvým kritériom pre jeho výber je existencia základného princípu advokácie - dôvery vo vzťahu medzi advokátom a klientom. V praxi preto nebude možné skúmať, prečo si účastník konania zvoli práve konkrétneho právneho zástupcu a nebolo by vhodné v danom kontexte zasahovať ani do súčasnej úpravy náhrady trov konania ako takej, ani eventuálnu náhradu trov právneho zastúpenia znižovať. Uvedené je zvýraznené aj skutočnosťou, že neraz je účastník vtiahnutý do konania proti svojej vôli, resp. sa musí brániť aj proti zjavne neopodstatnenej žalobe, pričom náhrada trov konania - trov právneho zastúpenia má charakter nielen reparačný, ale aj sankčný, pretože vychádza zo zásady úspechu v konaní, teda ju znáša ten účastník, ktorý v spore neuspel. 

Význam právneho zastúpenia účastníka v konaní advokátom je správne vyjadrený v texte legislatívneho zámeru ohľadne obligatórneho právneho zastúpenia v druhoinštančných konaniach a v kauzálne stanovených veciach, ktoré navrhujem doplniť aj o prípady tzv. určovacích žalôb. Spory iniciované určovacími žalobami sú právne zložité najmä pokiaľ ide o preukázanie naliehavého právneho záujmu na určení, pričom naformulovanie správneho petitu je často náročné aj pre odborníka a z mojich skúseností musím konštatovať, že práve nesprávne naformulovaný petit je frekventovanou príčinou neúspechu v konaní a súčasne je dôvodom, pre ktorý súd musí konštatovať nedostatok naliehavého právneho záujmu na požadovanom určení. 

Pokiaľ ide o návrh, aby nová právna úprava predbežných opatrení vychádzala zo súčasnej právnej úpravy, dovoľujem si poukázať na prítomnosť anorganického ust. § 77 ods. 3 O.s.p., ktoré má hmotnoprávnu povahu a nemalo by byť prevzaté do nového kódexu procesného práva. Som toho názoru, že uvedené ustanovenie pre svoju neurčitosť zaväzuje navrhovateľa predbežného opatrenia k náhrade škody aj v takých prípadoch, kedy bolo predbežné opatrenie zrušené z dôvodu, že súd prvého stupňa pri jeho vydaní pochybil, resp. neboli splnené všetky podmienky pre jeho vydanie. V praxi preto dochádza k situáciám, kedy sa účastník konania v súlade s čl. 46 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky, resp. ust. § 3 O.s.p. domáha ochrany svojho práva podaním návrhu na vydanie predbežného opatrenia, avšak súd predbežné opatrenie vydá aj napriek tomu, že pre takéto rozhodnutie neboli splnené zákonné dôvody. Následné zrušenie predbežného opatrenia odvolacím súdom nie je preto primárne zapríčinené návrhom, ktorý účastník konania podal na súd za účelom ochrany svojho práva, ale je výsledkom nesprávneho a svojvoľného postupu súdu prvého stupňa, za ktorého rozhodovaciu činnosť by mal v skutočnosti niesť zodpovednosť štát v súlade so zákonom č. 514/2003 Z.z. o zodpovednosti za škodu spôsobenú pri výkone verejnej moci. Poukazujem na to, že súčasná súdna prax sa prikláňa k názoru, že ust. § 77 ods. 3 O.s.p. predstavuje špeciálne ustanovenie, ktoré vylučuje aplikáciu ustanovení všeobecného zákona č. 514/2003 Z.z., a teda súdy považujú navrhovateľa predbežného opatrenia za zodpovedného aj za škodu spôsobenú nezákonným rozhodnutím súdu. Túto anomáliu v právnom poriadku je preto podľa môjho názoru potrebné z legislatívy vypustiť. 

Veľmi priaznivo hodnotím zámer zaviesť tzv. predbežné vypočutie strán, ktoré má potenciál zrýchliť súdne konanie a najmä zefektívniť dokazovanie. Procesné normy, ktoré budú upravovať predbežné vypočutie strán, bude potrebné naformulovať tak, aby sa znemožnilo účelové odďaľovanie pojednávania obštrukciami, pričom v praxi môže rozhodnutie sporu neúmerne odďaľovať aj navrhovanie takých dôkazov, ktorými účastníci nedisponujú, ale bude potrebné, aby ich zabezpečil od tretích osôb súd. Ako efektívny prostriedok proti prieťahom môže byť rozšírenie dôvodov pre vydanie kontumačného rozsudku v prípade, ak sa účastník bez ospravedlnenia nezúčastní predbežného vypočutia strán, alebo ak v stanovenej lehote nenavrhne dôkazy, čím sa súčasne posilní legislatívny zámer zúžiť dokazovanie iba na dôkazy navrhnuté účastníkmi konania. 

Pokiaľ ide o zámer, aby súdy rozhodovali o náhrade trov konania v sporových konaniach aj bez návrhu, ide o vítanú zmenu predovšetkým z dôvodu, že výška trov vyplýva z listín, ktoré má súd k dispozícii v súdnom spise, pričom aj trovy právneho zastúpenia vyčíslené právnym zástupcom súd spravidla reviduje a priznáva podľa informácií zo súdneho spisu. Ex offo rozhodovanie o trovách je vítanou zmenou aj z dôvodu, že najmä v odvolacom konaní, v ktorých odvolací súd často nevytyčuje termín pojednávania, je často náročné ustriehnuť zákonnú lehotu na uplatnenie náhrady trov konania – trov právneho zastúpenia, čo sa v praxi neraz rieši priebežným a neprehľadným vyčísľovaním trov právneho zastúpenia pri každom úkone právnej služby poskytnutom v odvolacom konaní. 

Legislatívny zámer sa prelomovým spôsobom venuje aj novej právnej úprave opravných prostriedkov (nielen) v sporovom konaní, pričom odstraňuje zbytočné mimoriadne dovolanie, ktoré narúšalo právnu istotu aj s prihliadnutím na značne dlhú lehotu na podanie podnetu Generálnemu prokurátorovi Slovenskej republiky, počas ktorej boli neraz podávané aj opakované podnety v tej istej veci, pričom občas na ich základe Generálna prokuratúra Slovenskej republiky prekvapujúco prehodnotila svoje pôvodne negatívne stanovisko. 

V súvislosti s opravnými prostriedkami si však dovoľujem upriamiť pozornosť na neopodstatnenú výnimku z pravidla, že bez zaplatenia súdneho poplatku súd vo veci nekoná, ktorú pozná súčasná právna úprava riadneho opravného prostriedku - odvolania. Som toho názoru, že túto výnimku často zneužívajú insolventné subjekty, ktoré účelovo odďaľujú konečné rozhodnutie sporu podávaním odvolania, ktoré obsahom sotva presahuje minimálne zákonné náležitosti. Odvolací súd sa tak následne musí zaoberať účelovým odvolaním, a to dokonca aj v prípade, ak odvolávajúci sa ani nezaplatil súdny poplatok. Takto získaný čas s prihliadnutím na vyťaženosť odvolacích súdov neraz postačuje na zmarenie akejkoľvek vykonateľnosti budúceho súdneho rozhodnutia, čo značne a najmä bezdôvodne zhoršuje vymožiteľnosť práva. Nezmyselnosť súčasnej právnej úpravy je zvýraznená tým, že súd konanie zastaví v prípade nezaplatenia súdneho poplatku nielen na úrovni prvej inštancie, ale aj v prípade dovolacieho konania, teda výnimku sa vzťahuje iba odvolacie konanie, ktoré pre široké odvolacie dôvody predstavuje takmer obligatórny stupeň. Existenciu výnimky neodôvodňuje ani ochrana procesných práv účastníka nachádzajúceho sa v zlej finančnej situácii, nakoľko takýto účastník sa môže domáhať oslobodenia od povinnosti zaplatiť súdny poplatok, a teda mu nebude odňatá možnosť domáhať sa ochrany svojich práv na súde. Odporúčam preto uvedenú výnimku do nových procesných kódexov neprevziať. 

Pokiaľ ide o legislatívny zámer nového Správneho súdneho poriadku, pozitívnym prínosom môže byť predovšetkým zriadenie navrhovaných tzv. veľkých senátov, ktoré prispejú k zjednocovaniu rozhodovacej praxe, pričom táto myšlienka by sa mohla uplatniť aj v rámci sporového, resp. nesporového konania. Je tomu tak z dôvodu, že v súčasnosti je bežné, že rôzne senáty Najvyššieho súdu Slovenskej republiky rozhodujú v analogických prípadoch rôzne, pričom zaväzujú súdy nižšieho stupňa svojim právnym názorom. Dochádza preto k situáciám, kedy súdy nižšieho stupňa rozhodujú v identických sporoch rôzne podľa toho, ktorý senát Najvyššieho súdu Slovenskej republiky vyjadril svoj právny názor, čo je jednoznačne neželaný stav narúšajúci právnu istotu, resp. predvídateľnosť súdnych rozhodnutí. 

Diskutabilný sa však javí byť zámer spoplatniť nahliadanie do administratívnych spisov, ktoré sa prikladajú k súdnemu spisu. Poukazujem pritom na to, že správny orgán musí súdu predložiť originál správneho spisu, a teda nie je možné získať listiny iným spôsobom, ako uplatnením práva nahliadnuť do spisu na príslušnom súde, ktorý je na realizáciu tohto práva účastníka materiálne aj personálne vybavený a malo by byť úlohou štátu, aby aj túto časť styku s účastníkmi konania zlepšoval. 

Legislatívny zámer počíta v rámci nového Správneho súdneho poriadku s obmedzením opravných prostriedkov, čo bude zásadným prínosom k zefektívneniu konania pred správnym súdom, resp. aj samotného správneho konania. Poukazujem pritom na to, že súčasná právna úprava umožňuje správne konanie neprimerane naťahovať podávaním opravných prostriedkov v rámci konania pred správnym orgánom a následne umožňuje výkonu (preskúmaného) správneho rozhodnutia zabrániť žalobou na správny súd, kde je opätovne možné podať opravný prostriedok. O tej istej veci sa tak fakticky rozhoduje na 4 inštanciách, pričom ak dôjde k zrušeniu správnych rozhodnutí a vrátení veci opätovne správnemu orgánu prvého stupňa, spúšťa sa ďalší cyklus rozhodnutí. Opísaným spôsobom dochádza k absurdným situáciám, kedy v identickej veci existuje vysoký počet rôznych rozhodnutí správnych orgánov a súdov a sú známe prípady, kedy v identickej veci existuje aj viac ako rôznych 20 rozhodnutí. Správne súdy by preto mali rozhodovať s končnou platnosťou na úrovni prvej inštancie (fakticky ide často o tretiu inštanciu) a neumožniť účastníkom správneho konania účelovo zneefektívňovať fungovanie štátnej správy. 

Do pozornosti dávam aj skutočnosť, že vyhláškou č. 209/2009 Z.z. došlo k novelizácii vyhlášky MS SR č. 655/2004 Z.z. o odmenách a náhradách advokátov za poskytovanie právnych služieb, ktorou sa markantne znížila odmena advokátov za zastúpenie v konaní pred správnym súdom, čo považujem za neopodstatnené a nezodpovedajúce náročnosti problematiky riešenej v rámci súčasnej piatej časti O.s.p. Som toho názoru, že by mala byť prehodnotená aj tzv. advokátska tarifa a upravená tak, aby sa pri určení odmeny za úkon právnej služby v rámci správneho súdnictva vychádzalo z hodnoty veci tak, ako tomu bolo pôvodne (často sa preskúmavajú rozhodnutia o uložení peňažnej sankcie, a teda je možné výsledok konania ekonomicky vyjadriť). Poukazujem na to z dôvodu, že samotný legislatívny zámer v niektorých bodoch zohľadňuje zložitosť problematiky konaní pred správnym súdom a navrhuje napr. aby mal predsedu senátu povinnosť predvolať účastníkov konania pred správnym súdom tak, aby im bola zachovaná lehota na prípravu o trvaní aspoň 10 pracovných dní, teda lehota síce nadštandardnej, ale nevyhnutnej dĺžky. Je preto potrebné, aby celá legislatíva reflektovala na mimoriadnu náročnosť noriem správneho práva, ktoré podliehajú neustálym zmenám a aby tejto náročnosti zodpovedala nielen procesnoprávna úprava, ale aj výška tarifnej odmeny za právne služby, ktorá je v súčasnosti iba symbolická 1/13 výpočtového základu. 

S úctou, 

JUDr. Juraj Kuráň, CSc., advokát et. JUDr. Michal Špaček, advokát 

KURÁŇ & MARKOVÁ, advokátska kancelária, s.r.o. 

 	O 	ČA 	Pripomienka v mnohom reflektuje text LZ 

K pripomienke doplniť obligatórne právne zastúpenie aj o prípady tzv. určovacích žalôb: 
S ohľadom na potrebu určitej miery všeobecnosti LZ bude konkrétne nastavenie prípadov obligatórneho zastupovania riešené v paragrafovom znení zákona. 

K pripomienke ohľadom ustanovenia § 77 ods.3: 
Nie je riešené v texte LZ. 

K pripomienke o predbežnom prejednaní veci: 
A 

K pripomienke o trovách konania: 
A 

K pripomienke o zrušení mimoriadneho dovolania: 
A 

K pripomienke o súdnom poplatku v odvolacom konaní: 
Nie je možné z dôvodu zásady jednotnosti konania. Navrhovaná úprava už bola súčasťou nášho právneho systému a neosvedčila sa. 

K pripomienke o zriadení veľkých senátov: 
A 

K pripomienke o nahliadaní do administratívnych spisov: 
ČA 
Je dané na zváženie, pôjde o bežné poplatky za vyhotovovanie kópií. 

K pripomienke o opravných prostriedkoch v rámci správneho súdnictva: 
A 

K pripomienke o vyhláške 655/2004: 
N 
Nemožno akceptovať. V správnom súdnictve ide preskúmavanie zákonnosti, tzv. hodnota predmetu sporu je nepodstatná. Úkony právnej pomoci vykonané advokátom v správnom súdnictve treba posudzovať ako hodnotu veci alebo práva, ktoré nie je možné vyjadriť v peniazoch, nakoľko správne súdnictvo nie je založené na nachádzaní subjektívnych práv jednotlivca vrátane určovania ich spornej výšky pri peňažnom plnení, ale na prieskume rozhodnutí správnych orgánov, ktoré priznávajú najrôznejšie verejné práva alebo ukladajú verejno-právne povinnosti, pričom základným kritériom, ktorý súd uplatňuje v tomto prieskume, je posúdenie, či postup a samotné napadnuté rozhodnutie správneho orgánu je zákonné alebo nie je; ide teda zásadne o veci , ktoré nie je možné objektívne oceniť v peniazoch. 
 	
Verejnosť 	Pripomienka č. 1 združenia VIA IURIS  
Všeobecná pripomienka k navrhovanej štruktúre navrhovaného Správneho súdneho poriadku: 

Vzhľadom k výrazným osobitostiam konania, ktoré sa týka žalôb týkajúcich sa ochrany životného prostredia navrhujeme, aby sa odlišnosti takýchto typov konaní upravili v samostatnej hlave tretej časti navrhovaného Správneho súdneho poriadku (napr. ako hlava nazvaná „Konanie vo veciach životného prostredia“) s podporným použitím ostatných príslušných častí Súdneho správneho poriadku. 

VIA IURIS 
Radničné námestie 9 
902 01 Pezinok  	O 	N 	Nemožno akceptovať. Osobitné konanie vo veciach životného prostredia nie je potrebné.  	
Verejnosť 	Pripomienka č. 2 združenia VIA IURIS 
Pripomienka k úprave účastníkov konania a zainteresovanej verejnosti v navrhovanom Správnom súdnom poriadku: 

Navrhujeme, aby účasť zainteresovanej verejnosti bola v novom Správnom súdnom poriadku upravená nasledovným spôsobom. 

1) Aarhuský dohovor aj Smernica 85/337/EHS (v znení Smernice 2003/35/ES) zakotvujú pre zainteresovanú verejnosť právo na účasť v konaní o povolení činností uvedených v prílohe I a II smernice 85/337/EHS (čl. 4 smernice), v prílohe I Aarhuského dohovoru (čl. 6 ods. 1 písm. a) Aarhuského dohovoru) a činností, ktoré môžu mať významný vplyv na životné prostredie (čl. 6 ods. 1 písm. b) Aarhuského dohovoru) (ďalej len „povolenie činností“). To odpovedá slovenskému právnemu poriadku, ktorý v súčasnosti ustanovuje právo zainteresovanej verejnosti byť účastníkom v tých správnych konaniach, ktoré majú potenciál významne zasiahnuť do životného prostredia (viď. napr. ustanovenia § 24 až § 27a zákona č. 24/2006 Z.z. alebo ustanovenie § 82 zákona č. 543/2002 Z.z o ochrane prírody a krajiny). Táto zainteresovaná verejnosť má podľa súčasnej legislatívnej úpravy v OSP aktívnu legitimáciu na podanie žaloby v správnom súdnictve, vzhľadom k jej postaveniu účastníka konania v správnom konaní. Táto právna úprava je tak v súlade s ustanoveniami čl. 6 a čl. 9 ods. 2 Aarhuského dohovoru. 
Navrhujeme preto, aby aj v novom Správnom súdnom poriadku mala zainteresovaná verejnosť, ktorá má postavenie účastníka správneho konania, aktívnu legitimáciu na podanie žaloby v správnom súdnictve, ak ide o preskúmanie zákonnosti správneho rozhodnutia, ktorý je výsledkom daného správneho konania. V tomto súdnom konaní by zainteresovaná verejnosť mala mať možnosť hájiť svoje subjektívne práva, ktoré boli v správnom konaní porušené a ktoré mu, ako účastníkovi správneho konania náležia. Zároveň by mala mať možnosť hájiť aj verejný záujem na ochrane životného prostredia. 

2) Vyššie uvedená legislatívna úprava však nepokrýva práva zainteresovanej verejnosti uvedené v čl. 9 ods. 3 v spojení s čl. 9 ods. 4 Aarhuského dohovoru. 

Čl. 9 ods. 3 a ods. 4 Aarhuského dohovoru znejú: 
„3. Navyše bez toho, aby boli dotknuté procesy preskúmania uvedené v odsekoch 1 a 2, každá Strana zabezpečí, ak sú splnené podmienky uvedené v jej vnútroštátnom práve, ak sú nejaké, aby členovia verejnosti mali prístup k správnemu alebo súdnemu konaniu umožňujúcemu napadnutie úkonov a opomenutí súkromných osôb a orgánov verejnej moci, ktoré sú v rozpore s jej vnútroštátnym právom v oblasti životného prostredia. 
4. Navyše bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia odseku 1, postupy uvedené v odsekoch 1, 2 a 3 zabezpečia zodpovedajúcu a účinnú nápravu vrátane predbežných právnych opatrení, ak sú vhodné, a musia byť primerané, spravodlivé, včasné a nie nedostupne drahé. Rozhodnutia podľa tohto článku budú vydávané alebo zaznamenané písomne. Rozhodnutia súdov, a kedykoľvek je to možné, aj iných orgánov budú verejne prístupné.“. 

Z čl. 9 ods. 3 v nadväznosti na čl. 9 ods. 4 Aarhuského dohovoru vyplýva, že zmluvná strana Dohovoru (Slovenská republika) musí 
- určiť subjekty („členov verejnosti“), 
- ktoré spĺňajú určité kritériá (napr. ekologická mimovládna organizácia pôsobiaca určitú dobu), 
- ktoré musia mať právo napadnúť na orgáne spĺňajúcom požiadavky čl. 9 ods. 4 (nezávislý a nestranný orgán, disponujúci právomocou zjednať efektívnu a včasnú nápravu a nariadiť „nápravné opatrenie“), 
- akékoľvek (každé) porušenie vnútroštátneho práva z oblasti životného prostredia (konanie alebo opomenutie), či už zo strany orgánov verejnej správy alebo súkromných osôb. 

Pri riešení otázky, akému orgánu by mala byť zverená právomoc preskúmavať porušenie práva z oblasti životného prostredia, treba zohľadniť tieto požiadavky vyplývajúce z čl. 9 ods. 4 Dohovoru: 
- musí byť umožnená „zodpovedajúca a účinná náprava“, 
- musí byť možnosť nariadenia „nápravného opatrenie“– t.j. príkaz niečo vykonať, nejakého konania sa zdržať, niečo uviesť do pôvodného stavu, 
- prieskum musí byť „spravodlivý“– podľa Implementačného sprievodcu k Dohovoru to znamená, že musí byť „nestranný“, „nezaujatý“, „bez zvýhodňovania“ alebo bez „sledovania vlastných záujmov“, 
- prieskum musí byť– t.j. taký, pri ktorom sa neuplatňuje zákon tvrdým alebo formálnym spôsobom, 
- prieskum musí byť „včasný“, 
- prieskum musí byť „nie nedostupne drahý“. 

V podmienkach slovenského právneho poriadku spĺňa požiadavky čl. 9 ods. 4 Aarhuského dohovoru iba súd. Súd možno považovať za „nezávislý a nestranný orgán“, ktorý disponuje právomocou zjednať „zodpovedajúcu“ resp. adekvátnu nápravu (zrušiť nezákonné rozhodnutie), pričom v súčasnosti má právomoc vydať aj určitú formu nápravného opatrenia (odložiť vykonateľnosť rozhodnutia, proti ktorému bola podaná žaloba). 

Z čl. 9 ods. 3 Aarhuského dohovoru vyplýva, že právo podať žalobu (aktívna legitimácia) nie je obmedzené na osoby, ktorých práva boli rozhodnutím alebo aktom priamo dotknuté resp. porušené. Vymedzení členovia verejnosti (oprávnené subjekty) v zmysle čl. 9 ods. 3 Aarhuského dohovoru majú vystupovať v úlohe „verejných ochrancov životného prostredia“ – a teda nie je potrebné, aby boli priamo dotknuté či porušené ich práva. Preto sa nemôže uplatniť ani princíp vyjadrený v súčasnom znení ustanovenia § 247 Občianskeho súdneho poriadku, podľa ktorého žalobu proti rozhodnutiu správneho orgánu môže podať iba osoba, ktorá tvrdí, že „bola na svojich právach ukrátená rozhodnutím a postupom správneho orgánu“. 

Je tak potrebné upraviť, aby sa na aktívnu legitimáciu tejto zainteresovanej verejnosti nevzťahovala podmienka vyčerpania všetkých opravných prostriedkov voči napádanému rozhodnutiu, ako to predpokladá navrhovaná štruktúra Správneho súdneho poriadku v jej tretej časti, keďže táto zainteresovaná verejnosť nebude mať právo byť účastníkom správneho konania a tak ani nebude mať právo podať opravný prostriedok voči rozhodnutiu. 

Zainteresovaná verejnosť bude môcť v súdnom konaní podať žalobu len na ochranu verejného záujmu na ochrane životného prostredia a nebude môcť namietať porušenie svojich subjektívnych práv. 

Navrhujeme, aby v Správnom súdnom poriadku bolo výslovne uvedené, ktorý subjekt môže byť považovaný za zainteresovanú verejnosť podľa čl. 9 ods. 3 Aarhuského dohovoru, ktorá bude mať právo podať žalobu vo verejnom záujme. Navrhujeme, aby išlo o nasledovné subjekty: 
- mimovládna organizácia podporujúca ochranu životného prostredia (ochrana životného prostredia alebo ochrana niektorej z jeho zložiek vyplýva zo stanov organizácie) pôsobiaca najmenej 2 roky 
- občianske združenie podporujúce ochranu životného prostredia, so sídlom na území obce a ktorého členmi sú aj obyvatelia obce, na území ktorej sa udialo porušenie práva 
- obyvateľ obce ktorý dovŕšil 18 rokov, na ktorej katastrálnom území sa udialo porušenie práva 
- obec, na území ktorej sa udialo porušenie práva 

Medzi navrhovanými subjektmi, ktoré by mali prístup k súdu, je zastúpený „celoštátny prvok“ a „lokálny resp. miestny prvok“. 

Celoštátny prvok reprezentujú mimovládne organizácie občanov Slovenskej republiky, ktoré sa dlhodobo zaoberajú ochranou životného prostredia a ktoré by z tohto titulu mali mať právo prispievať k dodržiavaniu práva v oblasti životného prostredia v Slovenskej republike. Navrhovaná minimálna doba pôsobnosti zaručuje, že pôjde o etablované a dlhšie pôsobiace mimovládne organizácie. Potreba aktívnej legitimácia pre takúto mimovládnu organizáciu vyplýva aj zo skutočnosti, že orgány verejnej správy častokrát vydávajú rozhodnutia, ktoré presahujú obecný rozmer a majú regionálny alebo celoštátny rozmer (napr. povolenie jadrovej elektrárne) a ktorých pochopenie vyžaduje špecifické odborné znalosti, ktoré tieto celoštátne pôsobiace mimovládne organizácie často majú. 

Lokálny prvok reprezentujú občianske združenie zložené z obyvateľov obce, obyvateľ obce a samotná obec. Tieto lokálne subjekty majú legitímny záujem na tom, aby mohli prispievať k dodržiavaniu práva z oblasti životného prostredia na území obce. Je potrebné, aby boli medzi oprávnenými subjektmi aj „lokálne subjekty“, pretože práve tých sa porušenie práva z oblasti životného prostredia, ktoré sa udialo na území obce, primárne najviac dotkne a práve tieto lokálne subjekty budú mať najväčšiu možnosť dozvedieť sa o konkrétnom porušení práva. Preto možno aj predpokladať, že najmä tieto lokálne subjekty budú mať záujem domáhať sa nápravy porušenia práva. Zároveň však býva ich schopnosť prispieť k ochrane životného prostredia pri povoľovaní činností s celoštátnym rozmerom určitým spôsobom obmedzená (napr. zásahy do lesov alebo biotopov veľmi vzdialených od intravilánu obce) – a preto je potrebné, aby bol medzi oprávnenými subjektmi zastúpený aj celoštátny prvok v podobe mimovládnej organizácie pôsobiacej najmenej 2 roky. 

V tejto súvislosti ešte poukazujeme na rozhodnutie Súdneho dvora Európskej Únie zo dňa 8. marca 2011 vo veci C 240/09, ktorej predmetom bol návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný na základe rozhodnutia Najvyššieho súdu Slovenskej republiky a ktorý súvisí s konaním Lesoochranárske zoskupenie VLK proti Ministerstvu životného prostredia Slovenskej republiky vo veci ochrany chráneného druhu živočícha medveďa hnedého. Súdny dvor Európskej Únie v tomto rozhodnutí vo výroku vyslovil, že „...Prináleží však vnútroštátnemu súdu, aby poskytol taký výklad procesného práva týkajúceho sa podmienok, ktoré je potrebné splniť na podanie správneho opravného prostriedku alebo žaloby, ktorý bude v čo najväčšej možnej miere v súlade tak s cieľmi článku 9 ods. 3 tohto dohovoru, ako aj s cieľom účinnej súdnej ochrany práv poskytovaných právom Únie, aby mohla organizácia na ochranu životného prostredia, akou je Lesoochranárske zoskupenie VLK, napadnúť na súde rozhodnutie prijaté v rámci správneho konania, ktoré by mohlo byť v rozpore s právom Únie v oblasti životného prostredia.“. 

Súdny dvor v rozsudku definoval aj to, aké kritéria musí uvedený výklad spĺňať. Vnútroštátne podmienky, zabezpečujúce prístup k súdu podľa ustanovenia čl. 9 ods. 3 Aarhuského dohovoru nesmú byť „menej výhodné ako procesné podmienky týkajúce sa podobných žalôb vnútroštátnej povahy (zásada ekvivalencie) a nesmú prakticky znemožniť alebo nadmerne sťažiť výkon práv, ktoré priznáva právny poriadok Únie (zásada efektivity)“. Je pritom nepochybné, že uvedené kritéria sa týkajú nielen prípadného súdneho výkladu použitia čl. 9 ods. 3 Aarhuského dohovoru, ale aj/najmä prípadnej legislatívnej úpravy týchto podmienok. Ak sa štát rozhodne pre legislatívnu úpravu uvedených „vnútroštátnych podmienok“ (napr. z dôvodu zabezpečenia jeho jednotnej aplikácie v členskom štáte), tak je zjavné, že aj pri nej musia byť tieto kritéria splnené. Podľa názoru Súdneho dvora, je cieľom čl. 9 ods. 3 Aarhuského dohovoru umožniť zabezpečenie účinnej ochrany životného prostredia a to napriek jeho všeobecnému zneniu: „V prípade neexistencie právnej úpravy Únie v danej oblasti prináleží právnemu poriadku každého členského štátu upraviť procesné podmienky žalôb určených na zabezpečenie ochrany práv, ktoré osobám podliehajúcim súdnej právomoci vyplývajú z práva Únie, v predmetnom prípade zo smernice o biotopoch, pričom členské štáty nesú v každom prípade zodpovednosť za zabezpečenie účinnej ochrany týchto práv.“. 

 	O 	ČA 	S ohľadom na potrebu určitej miery všeobecnosti legislatívneho zámeru nepovažujeme za nevyhnutné vyjadrovať sa k daným problémom priamo v texte legislatívneho zámeru, avšak postavenie zainteresovanej verejnosti bude bezpochyby predmetom paragrafového znenia zákona. 	
Verejnosť 	Pripomienka č. 3 združenia VIA IURIS 
Pripomienka k rozsahu súdneho prieskumu v navrhovanom Správnom súdnom poriadku: 

V prípade rozhodovania vo veciach verejného záujmu na ochrane životného prostredia, na ktoré sa vzťahuje čl. 9 Aarhuského dohovoru navrhujeme, aby subjekt oprávnený na podanie žaloby (zainteresovaná verejnosť) mal právo priamo podať žalobu proti 

- rozhodnutiu, súhlasu, stanovisku, alebo inému opatreniu orgánu verejnej moci vydaného na základe právneho predpisu z oblasti životného prostredia, ktoré je právoplatné a ktoré je v rozpore s národným právom v oblasti životného prostredia 
- tzv. opatreniu všeobecnej povahy (napr. územnému plánu), ktoré je v rozpore s národným právom v oblasti životného prostredia 
- nečinnosti orgánu verejnej moci, ktorá bola v rozpore s národným právom v oblasti životného prostredia 
- postupu orgánu verejnej moci, ktorý bol v rozpore s národným právom v oblasti životného prostredia 

Keďže Aarhuský dohovor obsahuje formuláciu „národné právo v oblasti životného prostredia“, navrhujeme, aby sa v novom Správnom súdnom poriadku stanovilo, že navrhovaná úprava sa dotýka len preskúmavania tých aktov, ktoré sú podraditeľné pod tento pojem. Keďže však by bolo problematické taxatívne a vyčerpávajúco vymenovať v legislatívnej úprave všetky právne predpisy, ktoré existujú v oblasti životného prostredia, navrhujeme použiť všeobecnú formuláciu „právne predpisy v oblasti životného prostredia“ spojenú s príkladmým výpočtom konkrétnejších oblastí, na ktoré by nadväzovali odkazy na poznámky pod čiarou (v týchto poznámkach pod čiarou by boli uvedené konkrétne názvy zákonov). Tak by sa zabezpečila flexibilnosť vymedzenia práva v oblasti životného prostredia a toto vymedzenie by sa nemuselo dopĺňať pri prijatí každého nového zákona v oblasti životného prostredia. Predbežný pracovný návrh danej formulácie by mohol znieť nasledovne: „právne predpisy v oblasti životného prostredia, najmä právne predpisy týkajúce sa ochrany vôd, ochrany pred hlukom, ochrany pôdy, ochrany ovzdušia, ochrany lesov, územného plánovania, stavebného poriadku, vrátane umiestňovania a povoľovania stavieb, ochrany prírody a krajiny, odpadového hospodárstva, chemických látok, vrátane biocídov a pesticídov, biotechnológií, zodpovednosti za environmentálnu škodu, emisií, vypúšťania a uvoľňovania znečisťujúcich látok do životného prostredia, integrovanej prevencie, a kontroly znečisťovania životného prostredia, prístupu k informáciám o životnom prostredí, hodnotenia vplyvov na životné prostredie vrátane kontroly dodržiavania týchto predpisov alebo dozoru nad ich dodržiavaním.“ 

Domnievame sa, že súdom preskúmateľné rozhodnutie, súhlas, stanovisko alebo iné opatrenie vydané správnym orgánom nemusí byť vydané výlučne v správnom konaní, aby bolo preskúmateľné súdom v rámci správneho súdnictva. Existuje množstvo správnych aktov, ktoré sú vyňaté z pôsobnosti správneho poriadku, avšak ktoré zároveň majú právne účinky. Tieto právne účinky zároveň môžu mať negatívny dopad na ochranu životného prostredia a v prípade, ak neboli vydané zákonným spôsobom, je potrebné, aby boli predmetom súdneho preskúmania (ide napr. o rozhodnutie v zisťovacom konaní podľa ustanovenia § 29 zákona č. 24/2006 Z.z. o posudzovaní vplyvov na životné prostredie – t.j. napr. rozhodnutie o tom, že konkrétna činnosť sa nebude posudzovať podľa zákona 24/2006 Z.z., alebo tzv. odborné stanovisko vydané podľa ustanovenia § 28 zákona č. 543/2002 Z.z. o ochrane prírody a krajiny – t.j. rozhodnutie, či konkrétna činnosť, môže mať významný vplyv na chránené územie). V súčasnosti sú tieto správne akty nepreskúmateľné, pretože ich vydanie nezasahuje do subjektívnej právnej sféry konkrétneho subjektu. Tieto správne akty však môžu mať právne účinky, ktoré môžu mať výrazný dopad na ochranu životného prostredia. 

Zároveň navrhujeme, aby bola zakotvená aj preskúmateľnosť tzv. opatrení všeobecnej povahy (napr. schválených územných plánov podľa stavebného zákona, vyhlásenie chráneného územia podľa zákona o ochrane prírody, zriadenie pamiatkovej rezervácie, podľa zákona o zákona o ochrane pamiatkového fondu). Aj tieto akty sú nepochybne správnymi aktmi v zmysle čl. 9 ods. 3 Aarhuského dohovoru, ktoré musia podliehať súdnemu prieskumu. Povinnosť umožniť súdny prieskum uvedených aktov vyplýva aj z ústavy. Článok 46 ods. 2 Ústavy SR stanovuje povinnosť súdov preskúmavať všetky rozhodnutia orgánov verejnej správy, ak sa dotýkajú základných práv a slobôd a napr. akt schválenia územného plánu obce je presne takýmto rozhodnutím. Rovnaký názor má aj Ústavný súd ČR, ktorý v náleze č. IV.ÚS 2239/07 zo dňa 17.03.2009 rozhodol, že v zmysle čl. 36 ods. 2 Listiny (ekvivalent článku 46 ods. 2 Ústavy SR) musia byť súdne preskúmateľné aj územné plány (t.j. uznesenie obce, ktorým sa územný plán schvaľuje a všeobecne záväzná vyhláška – ktorá je vlastne všeobecne záväzným nariadením obce v zmysle slovenského právneho poriadku - ktorou sa vyhlasuje záväzná časť územného plánu): „Ústavní soud též věnoval pozornost materiálním znakům pojmu "rozhodnutí orgánu veřejné správy" ve smyslu čl. 36 odst. 2 Listiny a zabýval se otázkou aplikovatelnosti tohoto ustanovení na opatření obecné povahy. Opakuje, že pojem rozhodnutí, jak je užíván v čl. 36 odst. 2 Listiny je nutno vykládat autonomně a bez ohledu na pojmenování toho kterého právního aktu v rovině jednoduchého práva. Opačný výklad by vedl k neakceptovatelným důsledkům, neboť by bylo možno prostřednictvím podústavního práva výrazně omezit či prakticky vyloučit dopad tohto ustanovení ... opatření obecné povahy nejsou výlučně jen akty normativními či individuálními, ale jsou jejich určitou kombinací; jsou správními akty smíšené povahy s konkrétně určeným předmětem regulace a obecně vymezeným okruhem adresátů. Opatření obecné povahy tedy není rozhodnutím ve smyslu individuálního právního aktu. Tato skutečnost však s ohledem na výše uvedené není rozhodující. Při výkladu čl. 36 odst. 2 Listiny je nutno postupovat tak, aby v rámci ochrany veřejných subjektivních práv proti správním aktům nevznikla mezera mezi akty normativními a individuálními. Jinými slovy - standard přezkumu (a to i standard z hlediska přezkumu ústavnosti) opatření obecné povahy nemůže být nižší, než v případě individuálních správních aktů a normativních správních aktů ... vymezení předmětu regulace určuje, jakým způsobem ten který správní akt zasáhne do právní sféry jednotlivce a do jeho veřejných subjektivních práv. Opatření obecné povahy i individuální správní akty se vyznačují konkrétně určeným předmětem regulace a do veřejných subjektivních práv, jejichž ochrana je základním posláním správního soudnictví, zasahují obdobným způsobem. S ohledem na uvedené považuje Ústavní soud za správný takový výklad, který umožní obranu proti opatřením obecné povahy v obdobném režimu jako proti rozhodnutí orgánu veřejné správy ... Lze tedy shrnout, že ustanovení čl. 36 odst. 2 Listiny je aplikovatelné i na opatření obecné povahy, neboť opatření obecné povahy v materiálním smyslu je podřaditelné pod pojem "rozhodnutí" ve smyslu tohoto ustanovení ústavního pořádku.“. Podotýkame, že prieskum opatrení všeobecnej povahy upravuje priamo aj § 101a ods. 1 českého Soudního řádu správního, ktoré stanovuje, že návrh na zrušenie opatrenia všeobecnej povahy je oprávnený podať ten, „kdo tvrdí, že byl na svých právech opatřením obecné povahy, vydaným správním orgánem, zkrácen“. 

Súčasné znenie OSP neumožňuje samostatné preskúmanie akéhokoľvek nezákonného postupu. OSP umožňuje na základe žaloby podanej proti nezákonnému rozhodnutiu preskúmať aj zákonnosť postupu predchádzajúceho vydaniu tohto rozhodnutia. OSP tiež umožňuje preskúmať zákonnosť zásahu, ak dôsledky tohto zásahu trvajú, alebo hrozí opakovanie zásahu. V novej úprave Správneho súdneho poriadku preto bude vhodné bližšie definovať, čo sa myslí postupom, a to v tom zmysle, že postupom sa myslí akákoľvek činnosť alebo opatrenie správneho orgánu, ktorá nie je rozhodnutím (napr. prešetrenie podnetu podaného na Slovenskú inšpekciu životného prostredia - ktorý je Slovenská inšpekcia životného prostredia povinná prešetriť v súlade so zákonom. Ak však podnet inšpekcia neprešetrí v súlade so zákonom, takéto nezákonné prešetrenie podnetu by malo byť preskúmateľné súdom). 

Nami navrhovaná úprava sa do určitej miery odchyľuje od doteraz existujúcej koncepcie, podľa ktorej si žalobca môže žalobou chrániť iba svoje práva a podľa ktorej je možné podať žalobu iba proti takému rozhodnutiu, nečinnosti alebo nezákonnému zásahu, ktorý zasahuje do práv žalobcu. Čl. 9 ods. 3 Aarhuského dohovoru je založený práve na princípe, že určení členovia verejnosti budú môcť vystupovať v úlohe verejných ochrancov životného prostredia a budú sa môcť podieľať na vynucovaní dodržiavania práva v oblasti životného prostredia aj keď ich práva neboli priamo porušené. 
 	O 	ČA 	S ohľadom na potrebu určitej miery všeobecnosti legislatívneho zámeru nepovažujeme za nevyhnutné vyjadrovať sa k daným problémom priamo v texte legislatívneho zámeru, avšak otázka bude bezpochyby predmetom paragrafového znenia zákona. 	
Verejnosť 	Pripomienka č. 4 združenia VIA IURIS 
Pripomienka k úprave možnosti súdneho prieskumu podkladových aktov v navrhovanom Správnom súdnom poriadku: 

Navrhujeme, aby nová právna úprava Správneho súdneho poriadku zahrnula aj súdny prieskum tzv. podkladových a podmieňujúcich aktov. 

Veľmi významnou je úprava súdneho prieskumu podkladových resp. podmieňujúcich aktov. V praxi sa totiž často vyskytujú situácie, kedy k realizácii určitej činnosti (napr. postavenie stavby) je potrebné vydať niekoľko správnych aktov, pričom skôr vydané správne akty podmieňujú správne akty, ktoré boli vydané neskôr. Všetky tieto správne akty teda tvoria určitú časovú a logickú postupnosť. Existujú dva druhy väzieb v rámci tejto postupnosti správnych aktov – môže ísť o tzv. reťazenie správnych aktov alebo o subsumpciu správnych aktov. Pri reťazení správnych aktov sú jednotlivé správne akty vydávané postupne, každý z nich smeruje voči svojmu adresátovi a hoci je predmet rozhodovania v podstate rovnaký (napr. postavenie stavby), každý správny akt posudzuje vec z rozdielnych hľadísk (napr. stavebnému povoleniu stavebných úprav na stavbe musí predchádzať povolenie orgánu štátnej pamiatkovej starostlivosti). Pri subsumpcii správnych aktov je navonok vydávaný jediný finálny správny akt („meritórne rozhodnutie“), ktorý však subsumuje (zahŕňa) iné podmieňujúce správne akty. Osoba žiada o vydanie finálneho aktu a vydanie podmieňujúcich aktov iniciuje z úradnej povinnosti orgán príslušný k vydaniu finálneho aktu. Podmieňujúci akt musí zohľadniť orgán verejnej správy, ktorý vydáva finálny akt, ale samotný podmieňujúci akt nepôsobí „navonok“. Voči adresátovi smeruje až finálny akt („meritórne rozhodnutie“), ktorý je vlastne prejavom vôle viacerých vykonávateľov verejnej správy (Pozn.: Prebraté z Hendrych, D. a kol.: Správní právo. Obecná část. Praha: C. H. Beck, 2001, s. 106.). 

Tieto podkladové resp. podmieňujúce akty (rozhodnutia, súhlasy, vyjadrenia, stanoviská), môžu byť pre správny orgán vydávajúci „meritórne rozhodnutie“ buď záväzné (správny orgán musí rešpektovať obsah záväzného podkladového aktu vo svojom rozhodnutí - napr. záväzné stanovisko v stavebnom konaní) alebo nezáväzné (správny orgán musí na obsah nezáväzného podkladového aktu iba prihliadať a ak ho neakceptuje, musí to zdôvodniť - napr. záverečné stanovisko EIA). Vzhľadom na podstatnú odlišnosť účinkov týchto dvoch druhov podkladových aktov navrhujeme, aby sa spôsob prieskumu záväzných a nezáväzných podkladových aktov odlišoval. 

Čo sa týka záväzných podkladových aktov (napr. záväzné stanovisko definované v § 140b ods. 1 Stavebného zákona: „Záväzné stanovisko je na účely konaní podľa tohto zákona stanovisko, vyjadrenie, súhlas alebo iný správny úkon dotknutého orgánu, uplatňujúceho záujmy chránené osobitnými predpismi, ktorý je ako záväzné stanovisko upravený v osobitnom predpise. Obsah záväzného stanoviska je pre správny orgán v konaní podľa tohto zákona záväzný a bez zosúladenia záväzného stanoviska s inými záväznými stanoviskami nemôže rozhodnúť vo veci.“), je nevyhnutné zabezpečiť účinný súdny prieskum aj v prípade, ak je nezákonný iba tento podkladový akt (ak oprávnený subjekt namieta iba nezákonnosť podkladového aktu). 

Aby bol zabezpečený účinný súdny prieskum, bolo by potrebné zabezpečiť 
- aby počas súdneho prieskumu podkladového aktu nebolo vydané ani vykonané „meritórne finálne rozhodnutie“ (napr. stavebné povolenie), pretože v prípade, ak by záväzný podkladový akt bol zrušený pre nezákonnosť, je otázny vplyv zrušenia tohto podkladového aktu na meritórne finálne rozhodnutie, ktorého bol tento podkladový akt predpokladom resp. podmienkou (aby sa nestávalo, že záväzný podkladový akt bol zrušený, ale meritórne finálne rozhodnutie z neho vychádzajúce zostane v platnosti) 
- aby zákonnosť záväzného podkladového aktu hájil na súde ten orgán, ktorý vydal tento záväzný podkladový akt 

Vhodnou alternatívou by napríklad bolo, aby záväzné podkladové akty neboli súdom preskúmavané až pri prieskume samotného meritórneho rozhodnutia (ako je to pri väčšine záväzných podkladových aktov, na ktorých prieskum nie je určený samostatný postup a ktoré sa preskúmavajú súčasne s meritórnym finálnym rozhodnutím podľa § 245 OSP), ale aby mohol byť samostatne preskúmaný hneď po jeho vydaní (resp. po nadobudnutí jeho právoplatnosti). Účelom tohto modelu je zabezpečiť, aby po spochybnení zákonnosti a napadnutí záväzného podkladového aktu na súde nemohlo byť vydané „meritórne finálne rozhodnutie“ opierajúce sa o tento záväzný podkladový akt, a aby tým nebola spôsobená právna neistota a prípadná ujma na životnom prostredí alebo majetku. Ak by sa totiž záväzný podkladový akt ukázal ako nezákonný, zmena resp. zrušenie meritórneho finálneho rozhodnutia by bolo náročné a problematické (meritórne finálne rozhodnutie by mohlo byť aj vykonané – napr. mohli by byť začaté stavebné práce na základe stavebného povolenia). Aby po spochybnení a napadnutí záväzného podkladového aktu nemohlo byť vydané „meritórne finálne rozhodnutie“, javí sa vhodné, aby podanie žaloby proti záväznému podkladovému aktu malo automaticky za dôsledok prerušenie hlavného správneho konania o vydaní „meritórneho finálneho rozhodnutia“ alebo aby pred rozhodnutím súdu o zákonnosti záväzného podkladového aktu nemohlo byť vydané meritórne finálne rozhodnutie (napr. stavebné povolenie). 

Samostatná preskúmateľnosť záväzných podkladových aktov (záväzných stanovísk) vyplýva aj z uznesenia rozšíreného senátu Najvyššieho správneho súdu ČR sp. zn. 6 As 7/2005, v ktorom súd uviedol: „Závazná stanoviska podle zákona č. 114/1992 Sb. (o ochraně přírody a krajiny) jsou vydávána na žádost účastníka (typicky stavitele). Žadatel je také adresátem správního rozhodnutí. Probíhá o nich samostatné správní řízení, které je ukončeno správním rozhodnutím, majícím obecné náležitosti správního aktu. S ohledem na předmět řízení, kterým je ochrana přírody a krajiny, se jedná o rozhodnutí konečné. Navazující rozhodnutí (typicky rozhodnutí o umístění stavby či stavební povolení) musí předmětné rozhodnutí respektovat; buď jeho závěry převezme a včlení do svého textu, či na text předchozího rozhodnutí přímo odkáže. V každém případě je však obsahem rozhodnutí vázáno. Potenciálnímu stavebníku brání či naopak umožňuje realizaci určitého záměru; rozhodující správní orgán následně váže co do výroku jeho konečného rozhodnutí. … Jedná se jednak o rozhodnutí, které je s ohledem na posuzovaný předmět řízení konečné. Příslušný orgán ochrany přírody autoritativně a pro všechna další navazující řízení závazně stanoví, jakým způsobem bude chráněn veřejný zájem na úseku ochrany přírody a krajiny. Z důvodů, které byly podrobně rozvedeny výše v bodě týkajícím se předmětu řízení (bod V.I.), s ohledem na tento předmět řízení je rozhodnutí orgánu ochrany přírody konečné a nikoliv předběžné. … Stejně tak podkladové rozhodnutí nepozbývá právní moci či účinků tím, že je vydáno rozhodnutí navazující. Může sice nastat situace, kdy budou některé části podkladového rozhodnutí obsahově převzaty do (výroku) rozhodnutí navazujícího; tato skutečnost však nezbavuje výchozí rozhodnutí samostatné právní existence. Podobně pokud je rozhodnutí kupříkladu stavebního úřadu předmětem následného přezkumu ve správním soudnictví a je pro svoji nezákonnost zrušeno, tato skutečnost nemá žádný dopad na platnost předchozího rozhodnutí orgánu ochrany přírody a krajiny. … S ohledem na výše uvedené rozšířený senát uzavřel, že souhlas orgánu ochrany přírody a krajiny (či jeho absence) k povolení stavby vydaný podle § 44 zákona č. 114/1992 Sb. není vyloučen z přezkumu ve správním soudnictví ani na základě ustanovení § 70 písm. b) s. ř. s.“ 

Najvyšší správny súd ČR tiež v tomto uznesení potvrdil, že samostatná preskúmateľnosť záväzných podkladových aktov ešte pred vydaním meritórneho finálneho rozhodnutia je logická: „Omezení samostatného přezkumu stanovisek na stanoviska závazná nejenom že vychází vstříc výše naznačené logice kontroly úvahy veřejné správy na tom místě, kde je a kde může být skutečně realizována; tento výklad dále respektuje hranice příslušnosti jednotlivých správních orgánů. Opačný přístup činí odpovědným správní orgán vydávající konečné rozhodnutí také za úkony či pochybení orgánu, který vydal stanovisko, aniž by však měl prvně jmenovaný správní orgán pravomoc rozhodovací činnost posledně jmenovaného reálně ovlivnit.“ 

Existujúca procedúra prieskumu záväzného stanoviska v správnom konaní pri vydávaní meritórneho finálneho rozhodnutia obsiahnutá v § 140b ods. 5, 6 a 7 Stavebného zákona nie je použiteľná a nemôže slúžiť ako model prieskumu všetkých záväzných podkladových aktov, pretože možnosť napadnúť nezákonnosť záväzného podkladového aktu podaním odvolania v správnom konaní proti meritórnemu finálnemu rozhodnutiu má iba účastník správneho konania. A väčšina rozhodnutí a aktov podliehajúcich čl. 9 ods. 3 Aarhuského dohovoru je vydávaných práve v konaniach, v ktorých oprávnené subjekty nie sú účastníkmi konania a teda ani nemôžu využiť procedúru upravenú v § 140b Stavebného zákona. 

Tú istú úpravu ako pri prieskume záväzných podkladových aktov (automatické prerušenie hlavného správneho konania resp. nemožnosť vydania „meritórneho finálneho rozhodnutia“ – napr. rozhodnutia o umiestnení stavby) navrhujeme zakotviť aj pri prieskume tzv. záverečného stanoviska EIA (záverečného stanoviska, ktoré je výsledkom dôležitého procesu posudzovania vplyvov navrhovanej činnosti resp. projektu na životné prostredie podľa zákona č. 24/2006 Z.z.). Hoci formálne vzaté ide o nezáväzný podkladový akt, jeho význam je kľúčový pre posúdenie toho, či navrhovaný projekt, stavba alebo činnosť je prijateľná z hľadiska ochrany životného prostredia. Súdny prieskum zákonnosti tohto záverečného stanoviska EIA až pri súdnom prieskume samotného „meritórneho finálneho rozhodnutia“ (napr. rozhodnutia o umiestnení stavby) prináša veľkú právnu neistotu tak pre verejnosť ako aj pre investora (pretože povolenie na umiestnenie stavby vydané v prospech investora môže byť niekedy zrušené iba vďaka chybám v predchádzajúcom procese posudzovania vplyvov na životné prostredie, pričom medzi vydaním podkladového aktu a meritórnym rozhodnutím môže uplynúť dosť dlhá doba). Tiež je potrebné, aby zákonnosť záverečného stanoviska EIA (ktoré býva veľmi obsiahlym a zložitým dokumentom a ktorého vypracovanie vyžaduje špecifické odborné znalosti) v súdnom konaní obhajoval ten orgán, ktorý toto stanovisko vydal (ministerstvo životného prostredia) a ktorý je zodpovedný za zákonnosť a odbornosť tohto záverečného stanoviska. 

Čo sa týka nezáväzných podkladových aktov (napr. odborné stanoviská organizácií ochrany prírody – napr. Správ národných parkov) navrhujeme, aby boli tieto podkladové akty preskúmavané tak, ako je to podľa v súčasnosti existujúcej právnej úpravy – teda spolu s meritórnym rozhodnutím. Avšak vzhľadom na to, že podkladový akt je prejav vôle toho orgánu verejnej správy, ktorý podkladový akt vydal, považujeme za vhodné zakotviť, že ak sa dôvody v žalobe týkajú aj nezákonnosti podkladového aktu, ktorý bol prebratý do „meritórneho rozhodnutia“, aby bol súdom automaticky na strane žalovaného pribratý do konania (napr. ako vedľajší účastník) aj orgán alebo organizácia, ktoré podkladový akt vydali. Tým sa posilní zodpovednosť príslušných orgánov za vydávanie podkladových aktov a zároveň na súde bude tento akt hájiť nielen správny orgán, ktorý vydal meritórne rozhodnutie, ale aj ten orgán, ktorý vydal podkladový akt a ktorý je odborne najviac kompetentný sa vyjadriť k zákonnosti tohto podkladového aktu. 
 	O 	ČA 	Otázka preskúmavania záväzných podkladových správnych aktov je už vyriešená judikatúrou, v tomto zmysle bude predmetom paragrafového znenia. 	
Verejnosť 	Pripomienka č. 5 združenia VIA IURIS 
Pripomienka k navrhovanej úprave osôb zúčastnených na konaní v navrhovanom Súdnom správnom poriadku: 

Navrhujeme, aby ako osoby zúčastnené na konaní boli súdom povinne považované aj orgány verejnej správy, ktoré vydávajú tzv. podkladové akty, ktoré nemajú záväzný charakter (viď. pripomienka č. 4). 

Navrhujeme, aby boli tieto podkladové akty preskúmavané tak, ako je to podľa v súčasnosti existujúcej právnej úpravy – teda spolu s meritórnym rozhodnutím. Avšak vzhľadom na to, že podkladový akt je prejav vôle toho orgánu verejnej správy, ktorý podkladový akt vydal, považujeme za vhodné zakotviť, že ak sa dôvody v žalobe týkajú aj nezákonnosti podkladového aktu, ktorý bol prebratý do „meritórneho rozhodnutia“, aby bol súdom automaticky na strane žalovaného pribratý do konania (ako osoba zúčastnená na konaní) aj orgán alebo organizácia, ktoré podkladový akt vydali. Tým sa posilní zodpovednosť príslušných orgánov za vydávanie podkladových aktov a zároveň na súde bude tento akt hájiť nielen správny orgán, ktorý vydal meritórne rozhodnutie, ale aj ten orgán, ktorý vydal podkladový akt a ktorý je odborne najviac kompetentný sa vyjadriť k zákonnosti tohto podkladového aktu. 

V tejto súvislosti je potrebné upozorniť, že v súčasnosti je postavenie tzv. zúčastnenej osoby podľa ustanovenia § 15a správneho poriadku („Osobitný zákon môže ustanoviť, za akých podmienok sa na konaní alebo na jeho časti má právo zúčastniť aj iná osoba než účastník konania“) upravené len v ustanovení § 67 zákona č. 326/2005 Z.z. o lesoch, ktoré určuje kto sa považuje za zúčastnenú osobu v konaní podľa zákona o lesoch. Ďalšie zákony, obsahujúce osobitné procesné ustanovenia, síce používajú pojem zúčastnená osoba, avšak neurčujú, ktoré subjekty sa za zúčastnenú osobu považujú (napr. zákon č. 429/2011 Z.z. o niektorých opatreniach na úseku environmentálnej záťaže, zákon č. 274/2009 Z.z. o poľovníctve, zákon č. 669/2007 Z.z. o mimoriadnych opatreniach v prípade výstavby niektorých stavieb diaľnic). Je preto otázne, či je v novom Správnom súdnom poriadku nevyhnutná úprava inštitútu, ktorý slovenský právny poriadok takmer nepoužíva.  	O 	N 	Nemožno akceptovať. Návrh je v rozpore s účelom správneho súdnictva.  	
Verejnosť 	Pripomienka č. 6 združenia VIA IURIS 
Pripomienka k odkladnému účinku žaloby podľa navrhovanej úpravy Správneho súdneho poriadku: 

Z článku 9 ods. 4 Aarhuského dohovoru vyplýva, že súd musí mať možnosť nariadiť „nápravné opatrenie“ („injunctive relief“) – t.j. príkaz niečo vykonať, nejakého konania sa zdržať, niečo strpieť, alebo niečo uviesť do pôvodného stavu. V zmysle čl. 9 ods. 4 Dohovoru je „injunctive relief“ nielen predbežným opatrením (vydané pred rozhodnutím súdu vo veci samej), ale aj následným nápravným opatrením nariadeným pri konečnom rozhodnutí vo veci samej (viď. Implementačného sprievodcu k Aarhuskému Dohovoru, s. 133). Nápravné opatrenie musí zároveň byť legislatívne upravené takým spôsobom, aby zabezpečovalo „zodpovedajúcu a účinnú nápravu“ a „včasný“ súdny prieskum – teda aby bolo zabezpečené, že pred rozhodnutím súdu vo veci samej nebude napadnutá činnosť už nezvratne zrealizovaná. Zároveň musí pôsobiť voči správnemu orgánu (tým, že sa odloží vykonateľnosť rozhodnutia), ako aj voči tomu, kto na základe správneho rozhodnutia vykonáva predmetnú činnosť (tým, že súd tomuto subjektu prikáže niečo konať, niečoho sa zdržať alebo niečo strpieť). 

Súčasné znenie § 250c ods. 1 druhá a tretia veta Občianskeho súdneho poriadku obsahuje iba takú úpravu „nápravného opatrenia“, ktorá zahŕňa iba možnosť odkladu vykonateľnosti napadnutého správneho rozhodnutia: „Na žiadosť účastníka môže predseda senátu uznesením vykonateľnosť rozhodnutia odložiť, ak by okamžitým výkonom napadnutého rozhodnutia hrozila závažná ujma. Ak predseda senátu nevyhovie žiadosti, upovedomí o tom účastníka.“ Súčasnú úpravu odkladu vykonateľnosti rozhodnutia nemožno pokladať sa takú, ktorá spĺňa požiadavky čl. 9 ods. 4 Dohovoru na účinné a včasné nápravné opatrenie. Je to z dôvodu prílišnej vágnosti kritérií, za splnenia ktorých súd „môže“ odložiť vykonateľnosť rozhodnutia správneho orgánu a tiež z dôvodu, že o odmietnutí nariadiť odklad vykonateľnosti súd nevydáva rozhodnutie, a teda sa proti nemu nemožno brániť. Navyše, ak súd nevyhovie žiadosti o odklad vykonateľnosti, nie je podľa zákona povinný to ani zdôvodniť. V praxi súdy robia iba oznámenie stručným listom. 

V praxi sa navyše stáva, že súd len zriedka odkladá vykonateľnosť rozhodnutia správneho orgánu, v dôsledku čoho kým súd posúdi zákonnosť napadnutého rozhodnutia a rozhodne o žalobe, tak je rozhodnutie už zrealizované (napr. na základe stavebného povolenia je už postavená stavba). 

Navrhujeme preto nasledovnú legislatívnu úpravu „nápravného opatrenia“: 

Predbežné nápravné opatrenie: 

Predbežné nápravné opatrenie zahŕňa odklad vykonateľnosti napadnutého správneho rozhodnutia, ale aj príkaz niečo vykonať, niečoho sa zdržať alebo niečo strpieť. 

a) odklad vykonateľnosti správneho rozhodnutia 

Je potrebné presnejšie upraviť odklad vykonateľnosti správneho rozhodnutia tak, aby sa možnosť nariadenia odkladu vykonateľnosti výslovne týkala aj „opatrenia“ ktoré nie je správnym rozhodnutím alebo „iného zásahu“ a aby bol odkladom vykonateľnosti rozhodnutia zaviazaný nielen správny orgán ale aj osoby, ktorým z rozhodnutia vyplýva nejaké oprávnenie. Navrhujeme podobnú úpravu ako v ustanovení § 52 ods. 2 zákona č. 38/1993 Zb. o organizácii ústavného súdu, podľa ktorého súd môže „odložiť vykonateľnosť napadnutého právoplatného rozhodnutia, opatrenia alebo iného zásahu,... najmä uloží orgánu, aby sa dočasne zdržal vykonávania právoplatného rozhodnutia, opatrenia alebo iného zásahu a tretím osobám uloží, aby sa dočasne zdržali oprávnenia im priznaného právoplatným rozhodnutím, opatrením alebo iným zásahom.“ 

Súčasná úprava nariaďovania odkladu vykonateľnosti je absolútne nedostatočná a nezabezpečuje včasnú a účinnú súdnu ochranu. Pre účinnú ochranu životného prostredia nie je dostatočná existujúca úprava, podľa ktorej súd iba „môže“ nariadiť odklad vykonateľnosti. Absentuje „povinnosť“ súdu nariadiť odklad vykonateľnosti, ak budú splnené podmienky ustanovené zákonom. Podmienka stanovená v OSP, že súd môže nariadiť odklad vykonateľnosti, „ak by okamžitým výkonom napadnutého rozhodnutia hrozila závažná ujma“, je príliš neurčitá a umožňuje príliš subjektívne posúdenie zo strany súdu. Nie je upravený ani proces rozhodovania o nariadení odkladu vykonateľnosti. Súd o odmietnutí alebo nariadení odkladu vykonateľnosti nerozhoduje rozhodnutím, ktoré by obsahovalo odôvodnenie, ale často sa stáva, že súd na žiadosť účastníka o odklad vykonateľnosti vôbec nezareaguje, alebo o nenariadení odkladu vykonateľnosti upovedomí účastníkov iba krátkym oznámením, ktoré neobsahuje žiadne odôvodnenie. Súd tiež nemá stanovenú žiadnu lehotu na rozhodnutie o návrhu na odklad vykonateľnosti. Takisto neexistuje ani možnosť podať odvolanie proti postupu súdu, ak neodloží vykonateľnosť napadnutého rozhodnutia 

Požiadavku včasnosti a účinnosti súdneho prieskumu a nápravného opatrenia v zmysle č. 9 ods. 4 Aarhuského dohovoru (aby neboli rozhodnutie alebo činnosť nezvratne vykonané skôr, než sa posúdi ich zákonnosť) by zabezpečilo riešenie, kedy by každá žaloba podaná oprávneným subjektom automaticky odkladala vykonateľnosť napadnutého rozhodnutiu správneho orgánu (súd by vždy účastníkov konania pred správnym orgánom upovedomil, že proti rozhodnutiu bola podaná žaloba a že je v dôsledku toho odložená vykonateľnosť rozhodnutia). Súd by však mal povinnosť odklad vykonateľnosti zrušiť buď z vlastnej iniciatívy alebo na návrh účastníka súdneho konania – a to z dôvodu, ak by zrušenie odkladu vykonateľnosti nespôsobilo hrozbu nezvratnej realizácie napadnutého rozhodnutia a ak by výkon napadnutého rozhodnutia, opatrenia alebo iného zásahu neznamenal väčšiu ujmu pre životné prostredie, než aká môže vzniknúť iným osobám pri odložení vykonateľnosti. Bolo by teda povinnosťou súdu vždy po podaní žaloby skúmať, či neexistuje dôvod na zrušenie odkladu vykonateľnosti napadnutého rozhodnutia. 
Minimálne by bolo vhodné zakotviť automatický odklad vykonateľnosti, ak ide o preskúmanie rozhodnutí alebo aktov podliehajúcich procesu EIA (posudzovania vplyvov na životné prostredie) – teda činností a projektov s najvýznamnejším vplyvom na životné prostredie. 

Povinnosť nariaďovania odkladu vykonateľnosti rozhodnutia v záujme zabezpečenia rýchlej a účinnej súdnej ochrany potvrdzuje napríklad aj Najvyšší správny súd Českej republiky. Podľa rozsudku Najvyššieho správneho súdu Českej republiky č.k. 1 As 39/2006-55 „…K tomu soud dodává, že právě na základě uvedených ustanovení práva Společenství musí být žalobcům z řad dotčené veřejnosti vyhovováno k jejich návrhům na přiznání odkladného účinku správní žaloby tak, aby nemohlo docházet k situacím, kdy v době rozhodování o správní žalobě již byl povolený záměr nevratně realizován (typicky provedení stavby). Pokud by návrhu na přiznání odkladného účinku vyhovováno nebylo, došlo by k porušení čl. 9 odst. 4 Aarhuské úmluvy a čl. 10a směrnice 85/337/EHS, neboť poskytovaná soudní ochrana by nebyla včasná a spravedlivá.“ (dostupné na www.nssoud.cz). 
Rovnaký záver konštatoval Najvyšší správny súd Českej republiky aj v rozsudku č. As 13/2007-63 (dostupné na www.nssoud.cz). 
Zo súdnej praxe možno spomenúť napr. uznesenie Krajského súdu v Ostrave sp. zn. 22 Ca 43/2008-35, ktorým súd odložil vykonateľnosť napadnutého územného rozhodnutia na základe čl. 9 ods. 4 Aarhuského dohovoru. Odborný článok o tomto rozhodnutí bol publikovaný aj v časopise Jurisprudence. V tomto článku sa uvádza: „Soud je tedy povinen posuzovat, zda přiznání odkladného účinku žalobě je nezbytné k zajištění přiměřené, účinné, čestné, spravedlivé a včasné nápravy tak, aby předmětný environmentální statek nebyl nevratně poškozen nebo zničen dříve, než bude vydáno konečné rozhodnutí, a aby případný úspěch žalobce nebyl jen prázdným vítězstvím s významem nanejvýš akademickým.“ (pozri Spratek, D.: Rozhodování o návrhu na přiznání odkladného účinku žaloby ve světle nového stavebního zákona a Aarhuské úmluvy. In: Jurisprudence, 7/2008 – pozri príloha č. 4). 
Možno však spomenúť aj napr. uznesenie Krajského súdu v Ostrave sp. zn. 22 Ca 143/2008 alebo uznesenie Mestského súdu v Prahe 5 Ca 120/2008, ktoré tiež vyhoveli žiadosti environmentálnych občianskych združení o priznanie odkladného účinku (pozri Černý, P.: K rozhodování správních soudů o návrzích na odklad vykonatelnosti žaloby (vybrané otázky). In: Právní rozhledy, 24/2008, s. 891). 
Podotýkame, že aj Združenie európskych sudcov správneho súdnictva (Association of European Administrative Judges - AEAJ) vo svojom stanovisku týkajúcom sa prístupu k spravodlivosti vo veciach životného prostredia a aplikácie Aarhuského dohovoru zo dňa 14. marca 2008 uviedlo: „V každom prípade, musí byť zavedený účinný systém predbežných opatrení. Toto konanie musí byť ľahko dostupné. Musí byť rýchle a musí chrániť pred nenávratným poškodením. Súdy musia byť pripravené nariadiť odkladný účinok v takzvaných „otáznych situáciách“ (in-dubio-situations).“ (pozri materiál z medzinárodnej konferencie „The Judge in Europe and Community Environment Law“ konanej 8. až 10. októbra 2008 v Paríži, str. s. 17/69, dostupné na http://www.juradmin.eu/seminars/Paris2008/Documentation_participant.pdf). 

b) možnosť nariadiť predbežné opatrenia s iným výrokom 

Je potrebné stanoviť, že súd môže pred rozhodnutím vo veci samej nariadiť správnemu orgánu, účastníkovi konania alebo tretej osobe aby niečo vykonali, niečoho sa zdržali, niečo znášali, alebo aby nenakladali s určitými vecami alebo právami 
 	O 	ČA 	Na tieto účely bude v Správnom súdnom poriadku konštituovaný odklad účinnosti. 	
Verejnosť 	Pripomienka č. 7 združenia VIA IURIS 
Pripomienka k možným rozsudkom podľa navrhovaného Súdneho správneho poriadku: 

Navrhujeme, aby sa v prípade žalôb týkajúcich sa ochrany životného prostredia dalo domáhať , aby 
- pri žalobe proti rozhodnutiu, stanovisku, alebo inému opatreniu súd rozhodnutie zrušil a vec vrátil správnemu orgánu na nové konanie 
- pri žalobe proti nečinnosti súd prikázal správnemu orgánu konať a stanoví mu lehotu, v ktorej musí určitým spôsobom konať (napr. vydať rozhodnutie) 
- pri žalobe proti postupu súd prikázal správnemu orgánu konať určitým spôsobom (napr. príkaz Slovenskej inšpekcii životného prostredia znovu prešetriť podnet podaný kvôli porušeniu zákona) 

Rovnako navrhujeme, aby výsledkom súdneho konania mohol byť aj príkaz správnemu orgánu konať a stanoviť lehotu, v ktorej musí konať (napr. vydať rozhodnutie) alebo príkaz správnemu orgánu konať určitým spôsobom (napr. príkaz kontrolnému orgánu znovu prešetriť podnet podaný kvôli porušeniu zákona alebo príkaz vykonať nejaký faktický úkon znovu, inak a v súlade so zákonom), je potrebné pre súd legislatívne zakotviť možnosť vydania takéhoto príkazu. 
V súvislosti s nápravným opatrením je potrebné zakotviť v konaní o prieskume zákonnosti rozhodnutia o nesprístupnení informácie o životnom prostredí možnosť súdu nariadiť sprístupnenie požadovanej informácie, tak ako je to aj v súčasnom znení OSP v ustanovení § 250j ods. 6. (Súdny prieskum rozhodnutia o nesprístupnení informácie vyplýva z čl. 9 ods. 1 Aarhuského dohovoru, pričom aj tento súdny prieskum musí spĺňať vlastnosti stanovené čl. 9 ods. 4 Aarhuského dohovoru.) 

V prípade, ak by súd nemal právo nariadiť správnemu orgánu, aby informáciu sprístupnil, malo by to významný negatívny vplyv na včasnosť a efektívnosť súdneho prieskumu. V prípade, ak by sa aj pri preskúmavaní rozhodnutí týkajúcich sa informácií o životnom prostredí uplatnil tzv. kasačný princíp, znamenalo by to, že súd môže nezákonné rozhodnutie správneho orgánu iba zrušiť a vec mu vrátiť na nové konanie. V novom konaní síce musí správny orgán rešpektovať právny názor súdu, ale nie je vylúčené, že správny orgán znovu rozhodne o nesprístupnení informácie a to z iného dôvodu, ktorý nebol predmetom súdneho prieskumu. Ešte väčší problém predstavuje zrušovanie rozhodnutí iba z formálnych dôvodov – napríklad pre „nedostatok dôvodov“ (nepreskúmateľnosť). Možno sa stretnúť s praxou, že správne orgány v „citlivých“ prípadoch aj po predchádzajúcom zrušení rozhodnutia súdom opakovane a vedome vydávajú nezákonné rozhodnutia. Ak správny orgán vydá nepreskúmateľné rozhodnutie a súd sa zaoberá iba formálnou stránkou rozhodnutia (t.j. iba tým, že rozhodnutie nie je dostatočne odôvodnené), správny orgán konajúci nezákonne „získa“ ďalší čas, počas ktorého bude informácia neprístupná. Správne orgány teda niekedy počítajú s dlhotrvajúcim a neúčinným súdnym prieskumom. Tento môže trvať aj dlhšie ako do konca volebného obdobia, a teda občania nemajú ani možnosť vyvodiť prípadnú politickú zodpovednosť voči politikom vo voľbách. Aj z týchto dôvodov nie je takýto súdny prieskum „včasný“ a možno vysloviť dôvodnú pochybnosť o tom, či takýto spôsob súdneho prieskumu zabezpečuje „zodpovedajúcu a účinnú nápravu“ („adequate and effective remedies“), ako to vyžaduje čl. 9 ods. 4 Aarhuského dohovoru. 

Je možné sa inšpirovať aj ustanovením § 16 ods. 4 českého zákona č. 106/1999 Sb. o svobodném přístupu k informacím, podľa ktorého „Při soudním přezkumu rozhodnutí o odvolání na základě žaloby podle zvláštního právního předpisu soud přezkoumá, zda jsou dány důvody pro odmítnutí žádosti. Nejsou-li žádné důvody pro odmítnutí žádosti, soud zruší rozhodnutí o odvolání a rozhodnutí povinného subjektu o odmítnutí žádosti a povinnému subjektu nařídí požadované informace poskytnout.“ Možnosť súdu priamo nariadiť poskytnutie informácie pripustil aj rozsudok Najvyššieho správneho súdu ČR sp. zn. A 2/2003, kde súd uviedol: „Zařazení ustanovení bylo vyvoláno potřebou reagovat na praxi některých správních orgánů, které kasačního principu při soudním přezkumu zneužívaly k tomu, že informace opakovaně, a to i po prohraných soudních sporech, neposkytly a informaci vždy znovu odepřely pouze s pozměněným právním odůvodněním. 
Nové právní prostředí právě popsané nejspíše může - pokud by praxe správních orgánů vedla k odpírání informací prostřednictvím popsaného mechanismu účelového zneužití institutu nepřezkoumatelnosti správních rozhodnutí - k dalšímu vývoji judikatury směrem spíše ke druhému shora nastíněnému výkladu, jinak řečeno, i v takovém případě soud může poskytnutí informace nařídit.“. Vzhľadom na to, aby nebol úplne prelomený kasačný systém prieskumu správnych rozhodnutí navrhujeme, aby súd nemal povinnosť, ale iba možnosť nariadiť poskytnutie informácie. 

Čo sa týka legislatívnej úpravy, navrhujeme inšpirovať sa úpravou konania o nezákonnom zásahu v § 250v OSP, kde je v časti o obsahu rozhodnutia uvedené: „Súd o takom návrhu rozhodne rozsudkom. Ak súd návrhu vyhovie, vo výroku rozsudku uvedie označenie orgánu, ktorému sa povinnosť ukladá, predmet a číslo správneho konania a lehotu, v ktorej má orgán verejnej správy túto povinnosť vykonať. Povinnosť spočíva v zákaze pokračovať v porušovaní práva navrhovateľa a v príkaze, ak je to možné, obnoviť stav pred zásahom. (...)“. Možnosti súdu treba rozšíriť aj o možnosť stanoviť povinnosť na vykonanie činnosti. 
 	O 	A 	Požadovaná úprava je obsiahnutá aj v terajšej 5. časti OSP. 	
Verejnosť 	Pripomienka č. 8 združenia VIA IURIS 
Pripomienka k definovaniu rozhodnutia voči ktorému bude smerovať žaloba podľa navrhovaného Správneho súdneho poriadku: 

V prípade, ak pôjde o žaloby vo verejnom záujme, na podanie ktorej bude aktívne legitimovaná zainteresovaná verejnosť, ktorá uplatňuje svoje práva vyplývajúce z čl. 9 ods. 3 Aarhuského dohovoru (viď pripomienka k účastníkom konania), bude potrebné upraviť, aby bolo možné podať žalobu aj voči prvostupňovému správnemu rozhodnutiu, keďže táto zainteresovaná verejnosť nebude mať právo byť účastníkom správneho konania a tak ani nebude mať právo podať opravný prostriedok voči rozhodnutiu.  	O 	ČA 	Podanie žaloby proti prvostupňovému rozhodnutiu bude predmetom ďalšieho zváženia pri paragrafovom znení v nadväznosti na terajší inštitút opomenutého účastníka. 	
Verejnosť 	Pripomienka č. 9 združenia VIA IURIS 
Pripomienka č. 9 k netrestnému dozoru prokuratúry v navrhovanom Súdnom správnom poriadku: 

Navrhujeme, aby v prípadoch, na ktoré sa vzťahuje Aarhuský dohovor (konkrétne jeho čl. 9), mali členovia zainteresovanej verejnosti priamy prístup k súdnemu prieskumu nezákonných aktov orgánov verejnej správy, po splnení zákonných podmienok. Netrestný dozor prokuratúry nenapĺňa podmienky uvedených článkov Aarhuského dohovoru. 

Čl. 9 ods. 3 a ods. 4 Aarhuského dohovoru znejú: 
„3. Navyše bez toho, aby boli dotknuté procesy preskúmania uvedené v odsekoch 1 a 2, každá Strana zabezpečí, ak sú splnené podmienky uvedené v jej vnútroštátnom práve, ak sú nejaké, aby členovia verejnosti mali prístup k správnemu alebo súdnemu konaniu umožňujúcemu napadnutie úkonov a opomenutí súkromných osôb a orgánov verejnej moci, ktoré sú v rozpore s jej vnútroštátnym právom v oblasti životného prostredia. 
4. Navyše bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia odseku 1, postupy uvedené v odsekoch 1, 2 a 3 zabezpečia zodpovedajúcu a účinnú nápravu vrátane predbežných právnych opatrení, ak sú vhodné, a musia byť primerané, spravodlivé, včasné a nie nedostupne drahé. Rozhodnutia podľa tohto článku budú vydávané alebo zaznamenané písomne. Rozhodnutia súdov, a kedykoľvek je to možné, aj iných orgánov budú verejne prístupné.“. 

Z čl. 9 ods. 3 v nadväznosti na čl. 9 ods. 4 Aarhuského dohovoru vyplýva, že zmluvná strana Dohovoru (Slovenská republika) musí 
- určiť subjekty („členov verejnosti“), 
- ktoré spĺňajú určité kritériá (napr. ekologická mimovládna organizácia pôsobiaca určitú dobu), 
- ktoré musia mať právo napadnúť na orgáne spĺňajúcom požiadavky čl. 9 ods. 4 (nezávislý a nestranný orgán, disponujúci právomocou zjednať efektívnu a včasnú nápravu a nariadiť „nápravné opatrenie“), 
- akékoľvek (každé) porušenie vnútroštátneho práva z oblasti životného prostredia (konanie alebo opomenutie), či už zo strany orgánov verejnej správy alebo súkromných osôb. 

Pri riešení otázky, akému orgánu by mala byť zverená právomoc preskúmavať porušenie práva z oblasti životného prostredia, treba zohľadniť tieto požiadavky vyplývajúce z čl. 9 ods. 4 Dohovoru: 
- musí byť umožnená „zodpovedajúca a účinná náprava“, 
- musí byť možnosť nariadenia „nápravného opatrenie“– t.j. príkaz niečo vykonať, nejakého konania sa zdržať, niečo uviesť do pôvodného stavu, 
- prieskum musí byť „spravodlivý“– podľa Implementačného sprievodcu k Dohovoru to znamená, že musí byť „nestranný“, „nezaujatý“, „bez zvýhodňovania“ alebo bez „sledovania vlastných záujmov“, 
- prieskum musí byť– t.j. taký, pri ktorom sa neuplatňuje zákon tvrdým alebo formálnym spôsobom, 
- prieskum musí byť „včasný“, 
- prieskum musí byť „nie nedostupne drahý“. 

V podmienkach slovenského právneho poriadku spĺňa požiadavky čl. 9 ods. 4 Aarhuského dohovoru iba súd. Súd možno považovať za „nezávislý a nestranný orgán“, ktorý disponuje právomocou zjednať „zodpovedajúcu“ resp. adekvátnu nápravu (zrušiť nezákonné rozhodnutie), pričom v súčasnosti má právomoc vydať aj určitú formu nápravného opatrenia (odložiť vykonateľnosť rozhodnutia, proti ktorému bola podaná žaloba). 

Podľa zákona č. 153/2001 Z.z. o prokuratúre môže osoba podať podnet prokurátorovi, aby prešetril zákonnosť rozhodnutia alebo postupu správneho orgánu. Podľa ustanovenia § 22 ods. 1 zákona o prokuratúre je prokurátor proti rozhodnutiu „oprávnený podať protest“. Nie je teda výslovne povinný podať protest. V dôsledku toho ani zainteresovaná verejnosť nemá zaručený nárok na prístup k procesu preskúmania rozhodnutia – t.j. nárok na podanie protestu prokurátora. Prokurátor navyše nemôže nezákonné rozhodnutie zrušiť, ale môže iba protestom navrhnúť jeho zrušenie správnemu orgánu, ktorý rozhodnutie vydal. O tom, či návrhu prokurátora bude vyhovené a či rozhodnutie bude zrušené, rozhoduje správny orgán (ten, ktorý rozhodnutie vydal, prípadne nadriadený správny orgán). Prokurátor teda sám nemôže zabezpečiť adekvátnu nápravu. Prokurátor tiež nemá právomoc vydať „nápravné opatrenie“ – príkaz niečo konať, nejakého konania sa zdržať alebo niečo strpieť. Obdobne, prokurátor nemá povinnosť podať správnu žalobu v prípade, ak nebolo vyhovené jeho protestu, ide len o jeho oprávnenie. Netrestný dozor prokuratúry tak nezabezpečuje dostatočný prístup k súdu pre členov zainteresovanej verejnosti v prípadoch, ktoré podliehajú čl. 9 ods. 3 a ods. 4 Aarhuského dohovoru. 
 	O 	ČA 	Podanie žaloby proti prvostupňovému rozhodnutiu bude predmetom ďalšieho zváženia pri paragrafovom znení. 	
Verejnosť 	Pripomienka č. 10 združenia VIA IURIS 
Pripomienka k úprave netrestného dozoru prokuratúry v navrhovanom Správnom súdnom poriadku: 

Navrhujeme, aby aj v prípade žalôb na ochranu verejného záujmu ochrany životného prostredia, ktoré budú podané tzv. zainteresovanou verejnosťou nebolo povinné zastúpenie advokátom. Zároveň navrhujeme, aby zastúpenie advokátom mohlo byť nahradené aj zastúpením zo strany právne kvalifikovaného zamestnanca (člena) žalujúceho subjektu, tak ako je to doteraz v ustanovení § 250a OSP. 

Podľa čl. 9 ods. 4 Aarhuského dohovoru platí, že „Navyše bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia odseku 1, postupy uvedené v odsekoch 1, 2 a 3 zabezpečia zodpovedajúcu a účinnú nápravu vrátane predbežných právnych opatrení, ak sú vhodné, a musia byť primerané, spravodlivé, včasné a nie nedostupne drahé.“. Domnievame sa, že povinné zastúpenie zainteresovanej verejnosti advokátom, pri cenách účtovaných advokátmi za advokátske služby, by bolo v rozpore požiadavkou na finančnú dostupnosť súdneho prieskumu a mohlo by znamenať významnú prekážku pri prístupe k súdu pre zainteresovanú verejnosť. Zároveň je potrebné si uvedomiť, že pod pojmom zainteresovaná verejnosť sa často ukrývajú dobrovoľníci a nadšenci, ktorí sa o ochranu životného prostredia zaujímajú vo svojom voľnom čase, dobrovoľne a bez nároku na finančnú odmenu. Nejde pritom o ich súkromný záujem, ale o záujem na ochrane verejného záujmu. Bolo by preto absurdné, aby v prípade, ak by bolo nevyhnutné sa domáhať súdnej ochrany tohto verejného záujmu, museli platiť drahé právne služby za zastupovanie advokátom. 

VIA IURIS 
Radničné námestie 9 
902 01 Pezinok 	O 	ČA 	Nie je potrebné explicitne riešiť v texte LZ, ale je predpoklad, že u zainteresovanej verejnosti bude osoba alebo zamestnanec s právnickým vzdelaním, inak by sa zrejme nedosiahla právna kvalita. 	
Verejnosť 	7.2 Metodologické východiská novej právnej úpravy sporového a mimosporového procesu 
V tejto súvislosti by mal už legislatívny zámer počítať jednak s tým, že (i) procesné kódexy takéhoto významu by mala pripravovať komisia zložená s popredných osobností slovenskej procesualistiky, odborne zdatných sudcov, advokátov a zástupcov ostatných právnických povolaní, (ii) príprava predmetných kódexov by mala prejsť dôkladnou odbornou diskusiou, ktorá by nemala byť otázkou dní či týždňov, ale skôr mesiacov a (realisticky) rokov, a to za účelom toho, že (iii) nové kódexy by mali mať ambíciu vytvoriť procesný rámec pre najbližšie desaťročia (nie roky). Zároveň by mal legislatívny zámer (iv) deklarovať snahu o maximálne možné využitie komparatívnej metódy (s procesnými kódexmi krajín EÚ a krajín anglicky hovoriaceho sveta) za účelom využitia skúseností a výsledkov odborných diskusií ohľadom jednotlivých procesných inštitútov vo vyspelom svete. V tomto smere by mal legislatívny návrh zaviazať zákonodarcu pri príprave procesných kódexov. 	O 	A 	Uvedené pripomienky zodpovedajú realite (Pozri zloženie Rekodifikačnej komisie OSP, k diskusii pozri webové sídlo MSSR, ku komparatívnej metóde pozri metodologické i koncepčené východiská). 	
Verejnosť 	7.3.1 Koncepčné východiská novej právnej úpravy sporového konania 
Navrhovaná úprava by mala podporiť snahu o otvorenosť a transparentnosť justície i (i) mechanizmami, ktoré by podnecovali sudcov (nielen administratívny personál súdov) k aktívnej a priamej (napr. telefonickej) komunikácii s účasníkmi konania, a to i mimo úzkeho rámca pojednávania (i toto je realizáciou zásady priamosti a ústnosti súdneho konania. Ďalej by malo byť (ii) zabezpečené efektívne zverejňovanie súdnych rozhodnutí (tj. také zverejňovanie, ktoré nie je len mechanickým naskenovaním súdneho rozhodnutia a jeho zavesenie na neprehľadnú web stránku, ale také zverejňovanie, ktoré podporí rozvoj judikatúry a právnej vedy tým, že umožní efektívne vyhľadávanie v súdnych rozhodnutiach podľa slov, dôslednú kategorizáciu súdnych rozhodnutí podľa právnych odvetví a kľúčových hesiel, apod.. Za takéto zverejňovanie súdnych rozhodnutí (iii) by mali niesť reálnu (tj. i materiálnu) zodpovednosť sudcovia, ktorí by tým mali byť motivovaný, aby administratívny personál súdov dodržoval tieto publikačné povinnosti (realizácia zásada verejnosti civilného procesu). 

Legislatívny zámer by mal jednoznačne deklarovať, že jedným z kľúčových prístupov v nových procesných kódexoch (a to najmä v súdnom sporovom poriadku) bude koncentračná zásada. Tá by mala byť uplatnená všade, kde je to len trochu rozumné – nové kódexy by mali jednoznačne vyžadovať procesnú iniciatívu, aktivitu a zodpovednosť účastníkov konania, a to i stanovením prísnych sankcii pri procesne nezodpovednom (obštruktívnom) postupe účastníka. 

Východiskom navrhovaných zmien by malo byť, že každý vyšší súdny úradník bude mať (na základe svojej praxe) možnosť uchádzať sa v budúcnosti o funkciu sudcu. Vyšší súdny úradník ako osoba s právnickým vzdelaním by vykonával svoju prax na súde v súlade s navrhovanou úpravou – tj. i decízna právomoc v niektorých jednoduchých oblastiach, napr. rutinné procesné úkony, (takáto právomoc by mu mohla byť pridelená napr. po jednom roku trvania jeho praxe na súde). Po zložení odbornej justičnej skúšky, na ktorú by sa mohol prihlásiť po určitej (napr. 5-ročnej) praxi na súde, by sa vyšší súdny úradník stal justičným (súdnym) čakateľom, kedy by ako osoba plne kvalifikovaná na činnosť sudcu mohol rozhodovať i náročnejšie spory (tj. mal by ono postavenie „nižšieho“ sudcu). Riešenie, kedy by paralelne vedľa seba existovali vyšší súdny úradníci a justičný čakatelia bez zloženej odbornej skúšky, pričom by mali rozdielne decízne kompetencie, považujem za neopodstatnené a nesystémové kategorizovanie rovnakej skupiny ľudí – osôb s právnickým vzdelaním. 

Rekodifikácia by sa mala v maximálne možnej miere (tj. pre existujúce a principiálne obdobné právne inštitúty v procesualistike) snažiť zachovať terminológiu, s ktorou je zvyknutá pracovať súčasná generácia právnikov. Zmeny terminológie by nemali byť samoúčelné, resp. len akousi snahou o historickú „kontinuitu“ s obdobím pred komunizmom (pokiaľ zároveň nedochádza k fundamentálnym zmenám v konkrétnom právnom inštitúte). 

Sudca by mal byť i v týchto prípadoch nejakým spôsobom (materiálne, tj. výškou svojho mesačného platu) motivovaný vec prejednať čo najrýchlejšie. Nová právna úprava by mala vylúčiť možnosť alibistického prístupu sudcu v tom zmysle, že sudcovi je vlastne v zásade jedno, že jeden z účastníkov sa vyhýba účasti na pojednávaní (zjavne účelovou zdravotnou indispozíciou). Sudca by mal cítiť tlak na svoju výkonnosť (tj. odmenu za ňu), ktorá bude nižšia, ak prejednanie veci bude odročované. Týmto by mal byť sudca zainteresovaný nepodporovať svojim alibizmom obštrukčné taktiky účastníka sporu. 

Za esenciálne považujem, aby boli v zákone výslovne stanovené lehoty (nemusia byť určené počtom dní), resp. určité časové okamžiky, po uplynutí ktorých už účastník nebude môcť tvrdiť ďalšie skutočnosti a vznášať nové dôkazy, ktoré už mohol použiť (prísna koncentračná zásada). Dĺžka predbežného prejednania nároku súdom by tiež mala byť rozumným spôsobom limitovaná, pričom samozrejme musí byť zohľadnená zložitosť prejednávaného sporu. Aj v prípade zložitejších sporov by však ambíciou nového procesného kódexu malo byť čo najrýchlejšie (predbežné) prejednanie nároku, tj. právna úprava by mala vylúčiť možnosť, aby sudca kvalifikoval akýkoľvek prebiehajúci spor ako "zložitý spor" s možnosťou jeho dlhšieho prejednávania. Nový procesný kódex by mal zároveň vymedziť pevný časový rámec pre jednotlivé procesné vyjadrenia účastníkov sporu (napr. 6 týždňov na vyjadrenie žalovaného k žalobe, ďalších 6 týždňov na repliku žalobcu na toto vyjadrenie, apod. – takéto stanovenie časových lehôt by mohlo byť v určitom zákonom rámci zverené sudcovi), pričom zásadou by mali byť max. 2-3 vyjadrenia strany vo veci (žaloba, replika žalobcu na žalobnú odpoveď žalovaného, a prípadne záverečný návrh žalobcu). 

Konzistentne s posilnením koncentračnej zásady v rámci prvostupňového konania, by mal byť i v rámci odvolacieho konania preferovaný prístup, ktorý zásadne neumožní nové skutkové tvrdenia, resp. navrhovanie nových dôkazov, ktoré už mohli byť tvrdené, resp. navrhované pred súdom 1.stupňa. 

Ochrana tzv. slabšej strany môže mať svoje opodstatnenie v štádiu dokazovania (ako naznačené v texte). Takáto ochrana však v žiadnom prípade nemôže byť dôvodom na výhodnejší režim pre slabšiu stranu v samotnom priebehu súdneho konania, napr. v tom zmysle, že by sa slabšia strana mohla správať procesne menej zodpovedne (tj. bolo by jej tolerované nevykonanie nejakého úkonu, vyjadrenie sa, v zákonom stanovenej lehote, apod.). Takéto zvýhodnenie slabšej strany by podľa môjho názoru nebolo legitímne a dochádzalo by k vytváraniu procesnej nerovnosti medzi stranami. Zároveň by sa malo dbať na to, aby do kategórie tzv. slabšej strany nemohol byť zaradený prakticky akýkoľvek účastník. 

Práve naopak, snahou demokratického a transparentného zákonodarcu by malo byť vytvorenie mechanizmu pre efektívne zverejňovanie súdnych rozhodnutí. Je napr. neakceptovateľné, aby web stránka oficiálneho orgánu verejnej moci, kde sa majú súdne rozhodnutia zverejňovať dlhodobo nefungovala. Pod efektívnym zverejňovaním súdnych rozhodnutí je však treba rozumieť také zverejňovanie, ktoré začleňuje (i) katalogizáciu súdnych rozhodnutí podľa hesiel, právnych odvetví, dotknutých právnych inštitútov, a to (ii) s možnosťou efektívneho vyhľadávania týchto rozhodnutí (vzťah k dotknutým právnym predpisom) a (iii) vyhľadávania v rámci obsahu týchto rozhodnutí. Štát by sa v tejto súvislosti nemal vyhovárať na „administratívnu náročnosť“ a údajnú „neefektivitu“ zverejňovania súdnych rozhodnutí, ale mal by vytvoriť funkčný systém, ktorý umožní prístup ku všetkým súdnym rozhodnutiam. Práve systematickosť zverejňovania a jeho prístupnosť, čo najširšiemu spektru subjektov realizácie práva (tj. nielen súdom, ale i advokátom, notárom, in-house právnikom, obchodným spoločnostiam, v ktorých títo právnici pôsobia, atď.) umožní rozvoj právnej vedy na Slovensku, a tým i kvalitnejšiu a konzistentnú judikatúru slovenských súdov. Efektívne zverejňovanie súdnych rozhodnutí je základom odbornej, ale i verejnej diskusie ohľadom správnosti aplikácie práva a vytváraní predpokladov pre rešpektovanie princípu právnej istoty v rozhodovaní súdov. Štát by nemal na tieto prioritné ciele rezignovať. 

 	O 	ČA 	LZ na mnohých miestach počíta s navrhovanými prvkami. 

Pripomienka ku koncentrácii konania: 
Už je súčasťou textu LZ. 

Pripomienka k vyšším súdnym úradníkom: 
Predkladateľ považuje za nutné zdôrazniť, že bola vytvorená Komisia na prípravu novelizácie súčasných právnych predpisov súvisiacich so zabezpečením a realizáciou vzdelávania sudcov a prokurátorov, justičných čakateľov, právnych čakateľov prokuratúry a súdnych úradníkov. Závery tejto komisie bude predkladateľ reflektovať v paragrafovom znení zákona. 

Pripomienka k zachovaniu terminológie: 
V niektorých prípadoch je kontinuita zachovaná, avšak predkladateľ má názor, že práve rekodifikácia civilného práva procesného je správnym okamihom pre precizovanie pojmov. Predkladateľ kozultoval nové pojmy s Jazykovedným ústavom Ľudovíta Štúra SAV. 

K pripomienke o výške platu sudcu: 
Rekodifikácia civilného práva nemôže zasahovať do platových pomerov sudcov. Táto otázka nie je súčasťou úpravy v civilných procesných kódexoch. 

Pripomienka k stanoveniu lehôt pre úkony účastníkov konania: 
Prísna koncentračná zásada je súčasou filozofickej ideológie legislatívneho zámeru, avšak podrobnejšie bude upravená až v paragrafovom znení zákona. 

Pripomienka k ochrane slabšej strany: 
Konkrétna úprava bude z dôvodu potreby zachovania určitej miery všeobecnosti LZ až súčasťou paragrafového znenia zákona. 

Pripomienka k zverejňovaniu súdnych rozhodnutí: 
Zverejňovanie súdnychrozhodnutí je riešené vyhláškou MSSR, rekodifikácia primárne nerieši túto oblasť, hoci sa v rámci rekodifikačných prác bude Rekodifikačná komisia zaoberať aj prípadnými zmenami v systéme zverejňovania súdnych rozhodnutí. 
 	
Verejnosť 	7. Ciele, metodologické a koncepčné riešenia novej právnej úpravy Správneho súdneho poriadku 
Legislatívny zámer vlády by mal v tejto súvislosti aspoň deklarovať želaný budúci stav - vytvorenie Najvyššieho správneho súdu (aj keď to momentálne nemusí byť otázkou dňa). 

AD "Dualizmus prieskumu súdnych rozhodnutí (ako je tomu napr. v Českej republike) nie je vhodným modelom najmä preto, že sa vyznačuje viacerými nedostatkami – nesprávna (nejednotná) terminológia, spory o právomoc (kompetenčné konflikty), nejednotnosť judikatúry civilného a správneho súdnictva" - Tento argument nie je podľa môjho názoru zrozumiteľný. Hovorí sa tu o dualizme prieskumu súdnych (!) rozhodnutí, pričom v správnom súdnictve ide vždy výlučne o prieskum rozhodnutí správnych orgánov. Ďalej sa argumentuje nejednotnosťou judikatúry civilného a správneho súdnictva. Tieto jurisdikcie (tj. vecná právomoc) by mali byť zásadne odlišné, čiže pojmovo by mali – každá z nich – riešiť iné otázky. Na druhej strane, i keby sa v nejakom rozsahu navzájom prekrývali, tak ani nová právna úprava neodstráni možnosť vzniku rozdielnych právnych názorov na jednu otázku v prípade, ak sú dva orgány kompetentné zaujímať názor na tie isté otázky. 	O 	ČA 	K pripomienke o deklarovaní vytvorenia NSS v budúcnosti – A 
Predkladateľ poukazuje na odôvodnenie Legislatívneho zámeru Správneho súdneho poriadku na str. 66. Je žiaduce, aby prvým krokom bolo prijatie samostatného Správneho súdneho poriadku a dobudovanie štruktúry správnych kolégií na krajských súdoch; až potom je možné uvažovať na prípadným zriadením. Najvyššieho správneho súdu. Zriadenie Najvyššieho správneho súdu nateraz nie je reálne, avšak zásadne niet dôvodu sa jeho vytvoreniu brániť. Text LZ v danom zmysle preformulovaný. 

K pripomienke o dualizme súdnych rozhodnutí – N 
Predkladateľ LZ nevidí rozpor s textom LZ. Popri rozčlenení medzi Ústavný súd SR a Najvyšší súd SR by sme zriadili ďalší najvyšší súd, s čím sa spája viackoľajosť vo výklade, rovnako ako aj nevyjasnené kompetnčné väzby týchto orgánov. Tieto argumenty spolu so skúsenosťami z Českej republiky viedli predkldateľa zatiaľ k neiniciovaniu vzniku Najvyššieho správneho súdu. V texte, na ktorý odkazuje pripomienka odkazujeme na českú právnu úpravu (piata časť Občanského soudního řádu), podľa ktorej rozhodnutia správnych orgánov súkromnoprávneho charakteru sa prejednávajú vo všeobecnom (civilnom) súdnictve. 
 	
Verejnosť 	Tretia hlava – zloženie súdu a vylúčenie sudcov 
AD "Ak dospeje senát najvyššieho súdu pri svojom rozhodovaní k právnemu názoru, ktorý je odlišný od právneho názoru, ktorý už bol vyjadrený v rozhodnutí najvyššieho súdu, postúpi tento senát najvyššieho súdu vec na rozhodnutie tzv. veľkému senátu a pri postúpení svoj právny názor odôvodní. 
Veľký senát najvyššieho súdu bude pozostávať zo 7 členov (predseda a 6 členov). 
Ak sa veľký senát uznesie na právnom názore, ktorý je zhodný s doterajšou rozhodovacou činnosťou najvyššieho súdu, prijme ho ako zásadné rozhodnutie. Zásadné rozhodnutie sa uverejní v Zbierke rozhodnutí a stanovísk Najvyššieho súdu a súdov Slovenskej republiky. 
Rokovací poriadok najvyššieho súdu ustanoví, v ktorých ďalších prípadoch môže predseda najvyššieho súdu alebo predsedovia jednotlivých kolégií predložiť veľkému senátu k posúdeniu iné právne otázky. 
Na základe vyhodnotenia právoplatných rozhodnutí súdov môže veľký senát, predseda najvyššieho súdu alebo predsedovia kolégií navrhnúť kolégiu alebo plénu v záujme jednotného rozhodovania súdov zaujatie stanoviska k rozhodovacej činnosti súdov vo veciach určitého druhu (inštitút zjednocovania upravený v zákone o súdoch)" - Táto časť textu nenadväzuje na to, čo je riešené predtým. 

 	O 	N 	Podľa názoru predkladateľa je text nadväzujúci na predchádzajúcu časť textu. 	
Verejnosť 	Štvrtá hlava – účastníci konania a zastúpenie 
Možnosť prokurátora zahájiť, resp. vstúpiť do súkromno-právneho sporu by mala byť obmedzená na nutné minimum – prokurátor by mal mať takúto možnosť maximálne v prípadoch, keď na jednej strane sporu je (resp. by mal byť) štát, príp. iná verejno-právna korporácia, a táto dostatočným spôsobom neháji svoje práva (čím poškodzuje záujmy občanov SR ako subjektu, od ktorého svoj mandát odvodzuje). Prokurátor by tak v spore mohol max. vystupovať na strane príslušnej verejno-právnej korporácie, resp. štátu, a z takejto účasti, resp. vstupu prokurátora, by nemali verejno-právnej korporácii, resp. štátu, vznikať žiadne procesné výhody oproti druhému, súkromno-právnemu účastníkovi sporu. Skrátka, prokurátor by mal možnosť maximálne dohliadať na zákonné uplatňovanie práv zo strany štátu, resp. inej verejno-právnej korporácie. 

 	O 	A 	 	
Verejnosť 	Štvrtá hlava – pojednávanie 
V slovenských podmienkach je vhodnejšie, aby zásadou bola zákonná koncentrácia a sudcovská koncentrácia skôr výnimkou. 	O 	ČA 	Pomer medzi zákonnou a sudcovskou koncentráciou bude riešený až v paragrafovom znení zákona. 	
Verejnosť 	Piata hlava – dokazovanie 
V rámci zvýšenia procesnej zodpovednosti strán a posilnenia prejednávacej zásady v spornom konaní navrhujem, aby v rámci dokazovania boli výsluchy svedkov primárne vedené stranami (direct examination stranou, ktorá svedka navrhla (potom, čo ho súd ako dôkazný prostriedok vypočul), následná cross-examination protistranou, atďetc.). Súd by samozrejme kontroloval tento výsluch, pripúšťal námietky druhej strany ohľadom nevhodných otázok, apod. Až v závere, po vypočúvaní zo strany účastníkov sporu, by súd svedkom položil otázky, ktoré ešte nad rámec toho, čo vyšlo pri vypočúvaní najavo, považuje za dôležité pre svoje rozhodovanie. 	O 	ČA 	Pripomineka je v súlade so zásadou kontradiktórnosti, ktorú predkladateľ v LZ deklaruje. Konkrétna úprava bude riešená až v texte paragrafového znenia zákona. 	
Verejnosť 	Šiesta hlava – trovy konania 
V tejto súvislosti navrhujem zakotviť tiež priznanie i určitej paušálnej čiastky (stanovenej percentuálne z hodnoty sporu), ktorú by bol neúspešný účastník (t.j. ten, kto z pohľadu práva neodôvodnene obťažoval druhú stranu) povinný zaplatiť úspešnej strane ako kompenzáciu za stratu času, energie a stres spojený s nutnosťou brániť sa v spore, resp. vymáhať svoje práva v spore. 

§ 147 navrhujem ponechať i v novom procesnom kódexe, nakoľko toto ustanovenie upravuje spôsob, akým je možné - i v priebehu konania - postihnúť i právneho zástupcu, ktorý v mene účastníka konania, koná obštrukcie v konaní. 	O 	ČA 	Pripomienka ku kompenzácii za stratu času, energie a stres – S ohľadom na konkrétnosť pripomienky bude riešené až v paragrafovom znení. 

Pripomienka k ponechaniu § 147 - A 
 	
Verejnosť 	Prvá hlava – skrátené konania a skrátené rozhodnutia 
V súlade s vyššie formulovanou obecnou pripomienkou k ochrane tzv. slabšej strany v spornom procese, nevidím opodstatnenosť takejto procesnej „ochrany“ slabšej strany – nedostavenie sa k pojednávaniu nie je ničím iným ako neplnením si procesných povinností, čo by nemalo (na rozdiel napr. od balansovania informačného deficitu slabšej strany v procese dokazovania) požívať právnej ochrany. 	O 	N 	Ochrana slabšej strany nebude spočívať v ochrane tejto strany pred neplnením si procesných povinností, ale v ochrane pred informačným deficitom tejto slabšej strany. 	
Verejnosť 	Druhá hlava – spory s ochranou slabšej strany 
Detto ako predchádzajúca pripomienka. Na rozdiel od benevolentnejšieho režimu v dokazovaní, kde ochrana slabšej strany môže byť opodstatnená, nie je dôvod poskytovať slabšej strane zvýšenú ochranu pokiaľ sa týka riadneho plnenia jej procesných povinností pri postupe konania a neobštrukčnom správaní.  	O 	N 	Ochrana slabšej strany nebude spočívať v ochrane tejto strany pred neplnením si procesných povinností, ale v ochrane pred informačným deficitom tejto slabšej strany. 	
Verejnosť 	Tretia hlava – drobné spory 
AD "Za drobné spory sa nepovažujú napr. spory s ochranou slabšej strany ani spory" - Takéto rozširovanie procesnej ochrany slabšej strany tak isto nie je opodstatnené. 	O 	N 	Predkladateľ má opačný názor, na ktorom trvá. 	
Verejnosť 	Druhá časť – konanie v správnom súdnictve všeobecne 
AD "10. diel: prikázanie veci, vylúčenie sudcu, dožiadanie" - Toto by mohlo byť vo všeobecnej Prvej časti zákona. 	O 	N 	Vylúčenie sudcov v správnom súdnictve nebude celkom totožné s ich vylúčením vo všeobecnom súdnictve a ani štruktúra Správneho súdneho poriadku nebude celkom kopírovať štruktúru Civilného sporového poriadku. 	
Verejnosť 	4. diel: osoby zúčastnené na konaní 
AD "môžu byť priamo dotknuté jeho zrušením alebo zrušením rozhodnutia súdu" - Nejedná sa tu skôr o zrušenie správneho rozhodnutia? 	O 	A 	 	
Verejnosť 	Poriadková pokuta 
Poriadková pokuta pre správny orgán sa mi nezdá ako náležitá sankcia. Je efektívnou sankciou za nerešpektovanie zákonného postupu, ak štát bude platiť z jedného svojho vrecka (rozpočet príslušného orgánu verejnej správy) do iného svojho vrecka (pokuta ako príjem štátu)? A to predovšetkým v situácii, že nerešpektovaním zákonného postupu orgánu verejnej správy sú konkrétni ľudia (štátni úradníci). Navrhujem v tejto súvislosti zakotviť skôr sankciu pre osobu reprezentujúcu daný správny orgán (napr. v podobe sankčného zníženia platu po dobu odstránenia porušovania zákona)? 	O 	N 	Ukladanie pokút sa v paragrafovom znení zváži, avšak nenarušuje rovnosť účastníkov, naopak jedná sa o efektívny prostriedok napĺňania cieľov správneho súdnictva. Výchovný charakter pokuty sa osvedčil. K návrhu zakotviť sankciu pre osobu reprezentujúcu daný správny orgán predkladateľ LZ uvádza, že text LZ nemôže riešiť služobné vzťahy. 
Sankcia pre osobu reprezentujúcu daný správny orgán je vecou právnej úpravy v rámci štátnozamestnaneckého či služobného pomeru, nemôže byť zakotvená v správnom súdnom poriadku. 
 	
Verejnosť 	Tretia hlava – pojednávanie 
AD "Vyhlásenie rozsudku je vždy verejné. Zákon ustanoví formy verejného vyhlásenia rozsudku, ak účastníci nie sú prítomní, napr. obsah a formu uverejnenia rozsudku na internetovej stránke súdu, zverejnenie rozsudku vyvesením na úradnej tabuli súdu." - Podobne ako už bolo uvedené vyššie pre civilný proces, navrhujem, aby bola zakotvená povinnosť efektívneho zverejňovania všetkých súdnych rozhodnutí na centrálnej web stránke (k efektívnemu zverejňovaniu viď vyššie). 

I konanie v rámci správneho súdnictva by malo byť budované na zásade prísnej zákonnej koncentrácie. 	O 	N 	Pripomienka k zverejňovaniu súdnych rozhodnutí: 
Zverejňovanie súdnych rozhodnutí je riešené vyhláškou MSSR, rekodifikácia primárne nerieši túto oblasť, hoci sa v rámci rekodifikačných prác bude Rekodifikačná komisia zaoberať aj prípadnými zmenami v systéme zverejňovania súdnych rozhodnutí. 
 	
Verejnosť 	Šiesta hlava – trovy konania 
AD "Kvalifikovaní štátni zamestnanci, ktorých postavenie, práva a povinnosti, rovnako ako aj zodpovednosť sú dostatočne podrobne upravené v zákone o štátnej službe, by nemali využívať právnu pomoc súkromnej sféry" - Toto by malo byť vo verejnom priestore zásadou, z ktorej sa vychádza. 	O 	A 	 	
Verejnosť 	Prvá hlava – konanie o správnej žalobe 
AD "zníženia sankcie v medziach sadzby, a to bez podmienky tvrdenia o nezákonnosti sankcie alebo o ukrátení na právach" - Takto „blanketne“ formulovaná možnosť zníženia sankcie uloženej správnym orgánom zo strany správneho súdu môže viesť k zbytočnému zahlteniu správnych súdu s neodôvodnenými podaniami na zníženie uloženej sankcie, a to napriek tomu, že správny orgán rozhodol v súlade so zákonom. Z tohto dôvodu by mala nová právna úprava stanoviť nejakú limitujúcu podmienku pre možnosť využitia takéhoto postupu – napr. „zjavná neadekvátnosť“ výšky sankcie vzhľadom k okolnostiam konkrétneho prípadu. 

Pre limity vstupu prokurátora viď pripomienku v rámci civilného sporného konania vyššie (len na strane orgánu verejnej správy ako účastníka konania pred správnym súdom a bez akéhokoľvek znevýhodnenia súkromného subjektu ako druhého účastníka súdneho konania správneho). Zároveň vstup prokurátora by mal byť výnimočný a limitovaný nástroj - v prípade návrhového konania (sporu medzi orgánom verejnej správy a súkromnou osobou) by to mal byť z povahy veci príslušný orgán verejnej správy, ktorý chráni verejný záujem, a nie vždy a všade prokurátor. 	O 	ČA 	K prvej časti pripomienky: 
ČA 
Navrhované riešenie môže byť upravené v paragrafovom znení. Je to otázka vlastného rozhodovania správnych súdov. 

K druhej časti pripomienky: 
N 
Predkladateľ zdôrazňuje, že prokurátor v správnom súdnictve (a aj v mimosporovom súdnictve) má iné postavenie ako v súdnictve sporovom, široká intervencia prokurátora v správnom súdnictve je žiaduca. 
 	
Liga za ľudské práva 	II. časť - Štruktúra návrhu právnej úpravy civilného procesu, písm. B - Civilný mimosporový poriadok, druhá časť – mimosporové konania, tretia hlava – konanie v statusových veciach fyzických osôb 
Pripomienka č. 1: 

Liga za ľudské práva víta zmienku predkladateľa o možnosti zaviesť konanie o určenie dátumu narodenia a dátumu smrti, začlenenú medzi druhy mimosporových konaní – konaní v statusových veciach fyzických osôb. 

Zavedenie takéhoto konania sa v súčasnosti javí ako nevyhnutné v súvislosti s určovaním veku cudzincov, ktorí sa nachádzajú na našom území bez dokladov. V súčasnosti zákon č. 404/2011 Z.z. o pobyte cudzincov a o zmene a doplnení niektorých zákonov v platnom a účinnom znení (ďalej len „zákon o pobyte cudzincov“) umožňuje, aby v prípade, ak cudzinec o sebe tvrdí, že je maloletý, avšak svoje tvrdenie nevie dokázať a existujú pochybnosti o tom, či je skutočne maloletý, podstúpil vyšetrenie na určenie veku. Ak výsledok vyšetrenia preukáže, že je maloletý, Úrad hraničnej a cudzineckej polície PPZ odovzdá maloletého cudzinca príslušnému úradu práce, sociálnych vecí a rodiny. Ak výsledok vyšetrenia preukáže, že kostný vek cudzinca zodpovedá plnoletosti, s cudzincom sa ďalej koná ako s plnoletým, so všetkými dôsledkami (napr. možnosť administratívneho vyhostenia alebo zaistenia). Zákon o pobyte cudzincov bližšie neuvádza, aký druh vyšetrenia má byť zvolený za účelom určenia veku. V praxi sa toto vyšetrenie realizuje RTG snímkou zápästia a následným posúdením snímky röntgenológom, ktorý o svojom závere spíše odborné vyjadrenie. V krajinách západnej Európy je táto metóda dlhodobo kritizovaná, kvôli nepresnosti a odchýlkam medzi kostným vekom a skutočným – chronologickým vekom, ktoré môžu podľa niektorých prameňov dosahovať až dva roky. V týchto krajinách, ak dôjde k vyšetreniu na určenie veku, za vhodnejšie sa považuje zhodnotenie veku špecializovaným klinickým antropológom, resp. komplexné vyšetrenie za účasti viacerých expertov (antropológ, pediater, endokrinológ, detský psychológ a pod.). 

Z procesného hľadiska, napriek tomu, že určenie plnoletosti resp. maloletosti má vážne právne následky na postavenie dotknutej osoby, nedochádza v týchto prípadoch k vydaniu žiadneho rozhodnutia (či už správneho alebo súdneho) o veku dotknutého cudzinca. Samotný výsledok vyšetrenia sa považuje za smerodajný a dostačujúci pre ďalšie konanie s cudzincom či už ako s plnoletým, alebo maloletým. V prípade, ak by sa chcel cudzinec proti výsledku vyšetrenia brániť, mohol by toto spraviť len v rámci iného konania – napr. v rámci konania o administratívnom vyhostení, alebo konania o zaistení. 

Samostatné konanie a následné meritórne rozhodnutie o veku, ktoré by účastníkom konania zaručovalo príslušné procesné práva, ale v súčasnosti neexistuje, čo považujeme za veľký nedostatok slovenského právneho poriadku. Preto, v záujme ochrany práv cudzincov (avšak nielen ich), sa prihovárame za zavedenie konania o určenie dátumu narodenia ako mimosporového konania v budúcom Občianskom súdnom poriadku. 
 	Z 	A 	 	
Liga za ľudské práva 	II. časť - Štruktúra návrhu právnej úpravy civilného procesu, písm. C. Správny súdny poriadok, Preambula – Základné zásady 
Pripomienka č. 2: 

Legislatívny zámer v časti Správny súdny poriadok vypočítava zásady, ktorými by sa mal Správny súdny poriadok v budúcnosti riadiť. Medzi týmito zásadami je uvedená aj zásada povinného zastúpenia účastníka konania advokátom. Zároveň sa predkladateľ zmieňuje aj o možných výnimkách z tohto pravidla, medzi ktoré by mali patriť aj cudzinci. 

Liga za ľudské práva sa prihovára za zavedenie tejto výnimky na konania týkajúce sa cudzincov, predovšetkým na konanie o azyl a konanie o zaistení. Konkrétne, žiadame, aby sa Správny súdny poriadok vrátil k právnej úprave, ktorá v Slovenskej republike až do januára 2013 umožňovala, aby žiadateľov o azyl v konaní o opravnom prostriedku proti rozhodnutiu o azyle a cudzincov v konaní o opravnom prostriedku proti rozhodnutiu o zaistení, zastupovali právnici zamestnaní mimovládnymi organizáciami a občianskymi združeniami. Od januára 2013 nadobudla účinnosť novela Občianskeho súdneho poriadku, ktorá dovoľuje, aby bol cudzinec v týchto konaniach zastúpený len advokátom, alebo sa zastupoval sám. V dôsledku tejto novely nastala patová situácia – právnici, ktorí žiadateľov o azyl a cudzincov zastupujú v príslušných konaniach bezplatne už dlhé roky, môžu poskytovať túto právnu pomoc už len v správnych konaniach, ale nie v konaniach o opravných prostriedkoch proti správnym rozhodnutiam na súdoch. Zároveň nebol vytvorený účinný, funkčný a stabilný systém, ktorý by nahradil právnu pomoc poskytovanú mimovládnymi organizáciami a tak v skutočnosti došlo k výraznému zhoršeniu prístupu cudzincov k právnej pomoci. V konaní o azyle môže žiadateľovi o azyl poskytnúť právnu pomoc aj Centrum právnej pomoci, toto ale nie je pripravené (kapacitne ani odborne), na úplné prevzatie tejto agendy. V konaní o zaistení Centrum právnej pomoci nemá právomoc konať a tak ostali zaistení cudzinci odkázaní len sami na seba. 

Konanie o azyle, ako aj konanie o zaistení, si vyžaduje úzku špecializáciu, podrobné sledovanie a poznanie situácie dodržiavania ľudských práv a bezpečnosti v krajinách pôvodu žiadateľov o azyl a cudzincov, schopnosť vyhľadať a vhodne použiť tieto informácie o krajinách pôvodu a dôkladnú znalosť judikatúry Súdneho dvora EÚ a Európskeho súdu pre ľudské práva v tejto oblasti. Výdavky, vynakladané na právnu pomoc zahŕňajú pravidelné návštevy právnika v zariadení, kde sa cudzinci nachádzajú (min. raz týždenne), za súčasného využitia služieb tlmočníkov, spravidla viacerých, keďže v týchto prípadoch ide o cudzincov, ktorí nielenže neovládajú slovenčinu, ale ani iný svetový jazyk, preto je komunikácia finančne aj logisticky náročná. Súvisiacimi výdavkami sú výdavky na získanie dôkazov – najmä preklady správ informujúcich o dianí v krajinách pôvodu, preklady rôznych dokumentov, ktoré žiadateľ predloží, alebo výdavky na rôzne znalecké posudky. 

Žiadatelia o azyl a zaistení cudzinci spravidla nie sú osobami, ktoré by disponovali finančnými prostriedkami na to, aby si mohli dovoliť zaplatiť pomoc advokáta. Preto zákony predpokladajú poskytnutie bezplatnej právnej pomoci týmto osobám, v záujme zachovania ich práv. Zároveň ide o konania, ktoré trvajú aj niekoľko mesiacov, dokonca rokov, kde za výsledkom práce právnika je udelenie azylu alebo pobytu, teda prospech výlučne nemajetkový. Preto je táto oblasť tradične oblasťou, v ktorej sa angažujú najmä mimovládne organizácie. Tieto poskytujú právnu pomoc prostredníctvom kvalifikovaných právnikov, ktorí sa téme venujú dlhé roky. Okrem toho, napríklad Liga za ľudské práva vedie aj Kliniku azylového práva na Právnickej fakulte Trnavskej univerzity, čo je tiež jednou zo záruk odbornosti a profesionality. Finančné prostriedky, ktoré hradia služby mimovládnych organizácií , sú najmä z fondov EÚ, alebo z iných medzinárodných fondov a získať ich môžu iba nepodnikateľské subjekty – t.j. medzinárodné alebo národné vládne alebo mimovládne organizácie, ktoré preukážu odbornú spôsobilosť a skúsenosti v danej oblasti. Tieto fondy tak čiastočne odbremeňujú štátny rozpočet, z ktorého by inak štát musel financovať výdavky na právnu pomoc, ktorú je povinný, v súlade s európskym právom, žiadateľom o azyl a zaisteným cudzincom poskytovať. 

Dôkazom, že právna pomoc, ktorú mimovládne organizácie doteraz poskytovali, bola kvalitná, je napríklad aj štatistika úspešnosti podaní vo veciach zaistenia Ligy za ľudské práva. V rámci projektu právnej pomoci v útvaroch policajného zaistenia, ktorý Liga za ľudské práva realizovala v r. 2011 a v r. 2012 a ktorý bol podporený z prostriedkov Európskeho fondu pre návrat, podali právnici a advokáti spolupracujúci s Ligou v r. 2012 67 opravných prostriedkov proti rozhodnutiam o zaistení, z čoho bolo 62 bolo úspešných, čo je 92,53% úspešnosť. To znamená, že 62 rozhodnutí o zaistení bolo súdmi zrušené z dôvodu, že boli nesprávne alebo nezákonné. 

Preto navrhujeme, aby zákon umožnil mimovládnym organizáciám zastupovať žiadateľov o azyl a zaistených cudzincov v príslušných konaniach. S cieľom, aby sa eliminovala možnosť nekvalitného a pokútneho výkonu právnej pomoci, navrhujeme, aby bol poskytovateľ právnej pomoci jasne definovaný, napr. nasledovne: 

- „Právnická osoba, ktorá vznikla na základe osobitného zákona a medzi činnosti, ktoré má uvedené vo svojich stanovách patrí aj poskytovanie právnej pomoci štátnym príslušníkom tretích krajín v konaní o azyle podľa osobitného zákona alebo v konaní o zaistení podľa osobitného zákona môže na základe plnomocenstva zastupovať účastníka v týchto konaniach. Za právnickú osobu môže konať k tomu poverený zamestnanec alebo člen, ktorý má vysokoškolské právnické vzdelanie, ktoré je podľa osobitných predpisov potrebné pre výkon advokácie .“ 

Takéto riešenie by bolo v súlade s potrebami Slovenskej republiky a v súlade s dlhoročnou osvedčenou praxou. 

Obdobná právna úprava bola zavedená aj v Českej republike už v roku 2005. V § 35 ods. 5 zákona č. 150/2002 Sb. Soudní řád správní sa uvádza: 
Domáhá-li se soudní ochrany účastník žalobou ve věci mezinárodní ochrany, rozhodnutí o správním vyhoštění, rozhodnutí o povinnosti opustit území, rozhodnutí o zajištění cizince, rozhodnutí o prodloužení doby trvání zajištění cizince, jakož i jiných rozhodnutí, jejichž důsledkem je omezení osobní svobody cizince, může být zastoupen též právnickou osobou, vzniklou na základě zvláštního zákona6), k jejímž činnostem, uvedeným ve stanovách, patří poskytování právní pomoci uprchlíkům nebo cizincům. Za právnickou osobu jedná k tomu pověřený její zaměstnanec nebo člen, který má vysokoškolské právnické vzdělání, které je podle zvláštních předpisů vyžadováno pro výkon advokace. 

Podľa dôvodovej správy k novele Soudního řádu správného, ktorá túto možnosť zaviedla pre azylové veci (novela č. 350/2005 Sb.): 
Platná ustanovení soudního řádu správního neumožňují právníkům nevládních organizací, specializujících se na právní poradenství žadatelům o azyl, zastupovat svoje klienty před krajskými soudy. Kromě zastupování advokátem a osob, vykonávajících specializované právní poradenství podle zvláštních zákonů, pokud se zastupování týká oboru jejich činnosti, sice s.ř.s umožňuje, aby se žalobce-žadatel o azyl nechal před krajským soudem zastoupit kteroukoli fyzickou osobou způsobilou k právním úkonům v plném rozsahu, soud však usnesením takové zastoupení nepřipustí, pokud tento obecný zmocněnec zastupuje v různých věcech opětovně. Toto omezení tak znemožňuje zastupovat právníkům specializovaných organizací svoje klienty-žadatele, které předtím zastupovali ve správním řízení, v řízení před krajským soudem. Toto omezení lze považovat za handicap žadatelů o azyl. Drtivá většina z nich si nemůže dovolit být před krajským soudem zastoupena advokátem, kteří se navíc často v azylové problematice neorientují, což je v řízení před soudem vůči protistraně znevýhodňuje. Umožnění takového zastupování s ohledem na odbornou specializaci právníků nevládních organizací (resp. občanských sdružení) výlučně na azylové a cizinecké právo, by přispělo nejen k vyšší právní ochraně žalobců-žadatelů, ale obecně i ke kultivaci projednávání jednotlivých případů (zejména pokud jde o odbornou stránku věci). Poukazujeme na případ občanských sdružení zabývajících se ochranou osob před diskriminací, kterým s.ř.s. umožňuje a to v dosti širokém rozpětí co do důvodů diskriminace, zastupování obětí diskriminace před soudem. Pokud bylo pravidlo zastupování advokáty prolomeno u zastupování obětí diskriminace specializovaným občanským sdružením, nevidíme žádné důvody či překážky, které by měly znemožňovat umožnění zastupování žadatelů o azyl právníky nevládních specializovaných občanských sdružení. 

V prípade zastupovania zaistených cudzincov, bola v ČR prijatá novela Správního soudního řádu č. 303/2011Sb.: 
Navrhuje se, aby žadatelé o mezinárodní ochranu a cizinci mohli být i v případech soudního přezkumu rozhodnutí, jejichž důsledkem je omezení jejich osobní svobody, zastupováni právnickou osobou, která vznikla na základě zvláštního zákona, a k jejímž činnostem uvedeným ve stanovách patří poskytování právní pomoci uprchlíkům nebo cizincům. Vzhledem k poklesu počtu žadatelů o mezinárodní ochranu lze očekávat poskytování právní pomoci cizincům obecně, nikoliv pouze uprchlíkům. Takové právnické osoby budou zpravidla s žadateli o mezinárodní ochranu a cizinci v kontaktu v době, kdy budou zbaveni osobní svobody, a budou jim poskytovat právní poradenství. Rovněž se navrhuje umožnit cizincům nechat se zastupovat takovouto právnickou osobou v řízení ve věci správního vyhoštění a rozhodnutí o povinnosti opustit území. Současné omezení vztahující zastupování pouze na věci mezinárodní ochrany se jeví jako nedůvodné, když tyto právnické osoby poskytují právní pomoc i ve věcech omezení osobní svobody cizince nebo správního vyhoštění. Podle současného znění § 35 odst. 5 soudního řádu správního takové zastoupení není možné. 

Z uvedených dôvodov navrhujeme, aby nový procesný predpis umožnil mimovládnym organizáciám zastupovanie žiadateľov o azyl a cudzincov v azylových veciach a veciach vyhostenia a zaistenia. 
 	Z 	A 	 	
Liga za ľudské práva 	II. časť - Štruktúra návrhu právnej úpravy civilného procesu, písm. C. Správny súdny poriadok, Tretia časť Osobitné ustanovenia o konaní, Štvrtá hlava – Konanie v azylových veciach a veciach zaistenia 
Pripomienka č. 3: 

- Konanie v azylových veciach a veciach zaistenia - 

Predkladateľ navrhuje, aby Správny súdny poriadok obsahoval osobitné ustanovenia o konaní v azylových veciach a o konaní vo veciach zaistenia. Navrhujeme, aby boli do prípravy týchto ustanovení zapojené aj mimovládne organizácie, ktoré sa oblasti azylu a migrácie dlhoročne venujú a taktiež Úrad Vysokého Komisára OSN pre utečencov – Regionálne zastúpenie v Budapešti. Zapojenie týchto aktérov môže napomôcť tvorcom novej právnej úpravy prihliadnuť na všetky osobitosti, ktorými sa tieto konania vyznačujú a tiež zohľadniť požiadavky aplikačnej praxe. 

V prípade, ak bude nový predpis obsahovať aj procesné lehoty, v ktorých má súd rozhodnúť, prihovárame sa za zachovanie súčasných lehôt na prejednanie opravného prostriedku v azylovej veci a vo veci zaistenia, resp. za stanovenie lehôt kratších. V prípade konania o azyle ide o konanie, kde je žiaduce dosiahnuť výsledok čo najskôr, keďže s plynutím času sa výrazne zhoršuje dôkazná situácia žiadateľa o azyl. V konaní o azyle sú často jedinými dôkaznými prostriedkami len výpoveď žiadateľa o azyl a informácie o krajine pôvodu. Čím dlhší časový úsek uplynie od udalosti, ktorá je dôvodom úteku žiadateľa o azyl z krajiny pôvodu, tým ťažšie unesie žiadateľ dôkazné bremeno. Taktiež aj z psychologického hľadiska je vhodné, aby žiadateľ o azyl dostal konečné rozhodnutie o svojej žiadosti čo najskôr, aby mohol začať nový život v krajine svojho útočiska, alebo prípadne využiť iné možnosti riešenia svojej situácie (napr. dobrovoľný návrat a pod.). Predlžovanie konania o udelenie azylu má negatívny dopad na integráciu žiadateľa o azyl do spoločnosti. Procesné lehoty, ktoré stanovuje zákon č. 480/2002 Z.z. o azyle a o zmene a doplnení niektorých zákonov (ďalej len „zákon o azyle“) v súčasnosti, považujeme za dostatočné a prihovárame sa za ich zachovanie, prípadne skrátenie. 

V konaní o zaistení ide o pozbavenie osobnej slobody cudzinca v správnom konaní, teda o vážny zásah do základného práva – práva na osobnú slobodu. Podmienky oprávnenosti takéhoto zásahu vychádzajú z čl. 5 Európskeho dohovoru na ochranu ľudských práv a základných slobôd, pričom jednou z podmienok je aj právo na prístup k súdu, ktorý bezodkladne rozhodne o zákonnosti pozbavenia osobnej slobody. Podmienka bezodkladnosti je v súčasnosti premietnutá do zákona o pobyte cudzincov, ktorý stanovuje súdom lehotu 7 dní na prejednanie opravného prostriedku. Novelou zákona o pobyte cudzincov, s predpokladanou účinnosťou od 1. mája 2013, by sa táto lehota mala predĺžiť o 5 dní potrebných na prípravu vyjadrenia žalovaného správneho orgánu a zaslanie spisu príslušnému súdu. Je otázne, či lehota 12 dní, resp. viac (podľa dní potrebných na prípravu písomného vyhotovenia rozsudku a jeho zaslanie), napĺňa dostatočne pojem „bezodkladne“, v zmysle judikatúry ESLP. 

Z uvedených dôvodov sa aj v tomto prípade prihovárame za ponechanie čo najkratšej lehoty na preskúmanie zákonnosti zaistenia súdmi. Zároveň navrhujeme aj zavedenie možnosti pravidelného prieskumu zákonnosti zaistenia súdmi (na absenciu pravidelného prieskumu už upozornil aj Ústavný súd Slovenskej republiky) a možnosti súdu nariadiť prepustenie zaisteného. 

De lege ferenda sa zasadzujeme za zavedenie systému zaistenia, ktorý by prebiehal rovnako, ako je tomu v prípade väzby - t. j. polícia predloží návrh na zaistenie súdu, ktorý o ňom musí do 48 hodín rozhodnúť. Tento spôsob sa nám javí ako najlepší z hľadiska zabezpečenia dodržania práv zaistených cudzincov. 
 	Z 	ČA 	Konkrétne lehoty na rozhodovanie azylového súdu budú stanovené v paragrafovom znení. 
Pri tvorbe bude predkladateľ zohľadňovať čl. 5 ods. 4 Európskeho dohovoru. 
 	
SOCP 	K časti C. Správny súdny poriadok 
Všeobecne 
K časti C. Správny súdny poriadok 
Všeobecne 
Sociálna poisťovňa podporuje zámer zrušiť súdne preskúmavanie vymedzených neprávoplatných rozhodnutí Sociálnej poisťovne, ústredie. Dôvodne možno očakávať, že realizácia predloženého zámeru, okrem odbremenenia súdov o túto agendu urýchli a zefektívni proces konania o dôchodkových dávkach. Navrhovaná zmena bude mať zásadný vplyv na činnosť Sociálnej poisťovne, pretože rozšírenie vecnej príslušnosti Sociálnej poisťovne o rozhodovanie v druhom stupni o vymedzených dávkach vyvolá potrebu primeraného administratívno-technického a personálneho zabezpečenia, ako aj primeranú lehotu na prípravu Sociálnej poisťovne na bezproblémovú implementáciu navrhovaných legislatívnych úprav. Sociálna poisťovňa očakáva, že tak, ako je v materiáli deklarované, bude aktívne participovať pri riešení konkrétnych legislatívnych návrhov. Vyjadrujeme presvedčenie, že navrhované zmeny budú prijaté tak, aby boli v prospech účastníka konania a všetkých dotknutých subjektov. 
Z toho istého dôvodu odporúčame zvážiť aj návrh, aby v konaní vo veciach sociálneho poistenia preskúmavací súd vždy súčasne zrušil právoplatné rozhodnutie Sociálnej poisťovne vydané v druhostupňovom aj prvostupňovom konaní, čím sa konanie taktiež urýchli, pretože príslušný orgán Sociálnej poisťovne nebude musieť sám zrušiť prvostupňové rozhodnutie, ktoré svojim rozhodnutím v druhom stupni potvrdil. Takáto procesná úprava by urýchlila vydanie rozhodnutia v „novom“ prvostupňovom konaní. 

 	O 	ČA 	K participácii Sociálnej poisťovne pri riešení konkrétnych legislatívnych návrhov: 
Predkladateľ považuje spoluprácu so Sociálnou poisťovňou za samozrejmú, a to aj v súlade s pripomienkou MPSVR SR - k I. časti B. Východiská návrhu Správneho súdneho poriadku. 

K návrhu, aby v konaní vo veciach sociálneho poistenia preskúmavací súd vždy súčasne zrušil právoplatné rozhodnutie Sociálnej poisťovne vydané v druhostupňovom aj prvostupňovom konaní: 
S ohľadom na potrebu určitej všeobecnosti v texte LZ nepovažujeme za nevyhnutné, aby bola táto úprava zakomponovaná do legislatívneho zámeru, avšak myšlienka bude predmetom ďalších medzirezortných rokovaní. 
 	
NROZP 	1. K časti 7.3.1 „Koncepčné východiská novej právnej úpravy sporového konania“, k odseku začínajúceho slovami „Snahou zákonodarcu je zabezpečiť dôslednú koncentráciu procesu s nevyhnutnou požiadavkou profesionalizácie...“ (str. 33): 
Navrhujeme tento odsek prepracovať v tom zmysle, že obligatórne právne zastúpenie sa nebude týkať súdnych konaní na prvostupňových súdoch. 

Odôvodnenie: 
Obligatórnosť právneho zastúpenia (povinné zastupovanie advokátom pri súdnom konaní) je z hľadiska súdov dosť pochopiteľné. Na druhej strane sa tak sťaží prístup občana k súdnemu konaniu, pretože mnohí budú obligatórnosť zastúpenia chápať ako administratívnu prekážku pre podanie na súd. Navyše, občania, ktorí nemajú dostatok finančných prostriedkov, budú len obtiažne hľadať advokáta, ktorí sa rozhodne zastupovať ich za pre nich prijateľnú cenu. V prípade bezplatného zastupovania potom pôjde vyslovene o formálny prístup advokáta, ktorému bude takáto povinnosť ustanovená, nehľadiac k tomu, že je všeobecne známe, že už v súčasnosti štát uhrádza advokátom bezplatné zastupovanie s dosť veľkými problémami. K tomu navrhujeme vyžiadať si i stanovisko advokátskej komory. 

 	O 	N 	Obligatórne právne zastúpenie sa navrhuje zaviesť podľa prísnych kritérii ratio valoris a ratio causae. Predkladateľ LZ pri tvorbe konkrétnych paragrafov veľmi citlivo zváži, ktoré konania skutočne vyžadujú obligatórne zastupovanie. 	
NROZP 	2. K časti C „Správny súdny poriadok“ 
Túto zásadu žiadame uplatniť len v druhostupňovom súdnom konaní. 

Odôvodnenie: 
Obligatórnosť právneho zastúpenia (povinné zastupovanie advokátom pri súdnom konaní) je z hľadiska súdov dosť pochopiteľné. Na druhej strane sa tak sťaží prístup občana k súdnemu konaniu, pretože mnohí budú obligatórnosť zastúpenia chápať ako administratívnu prekážku pre podanie na súd. Navyše, občania, ktorí nemajú dostatok finančných prostriedkov, budú len obtiažne hľadať advokáta, ktorí sa rozhodne zastupovať ich za pre nich prijateľnú cenu. V prípade bezplatného zastupovania potom pôjde vyslovene o formálny prístup advokáta, ktorému bude takáto povinnosť ustanovená, nehľadiac k tomu, že je všeobecne známe, že už v súčasnosti štát uhrádza advokátom bezplatné zastupovanie s dosť veľkými problémami. K tomu navrhujeme vyžiadať si i stanovisko advokátskej komory. 
Obligatórne zastupovanie je pre nás neprijateľné najmä vo veciach sociálneho poistenia, sociálneho zabezpečenia, štátnych sociálnych dávok, dávok hmotnej núdze a problematiky kompenzácie sociálnych dôsledkov ťažkého zdravotného postihnutia, vo veciach zdravotného poistenia. 
 	Z 	N 	Vznesenej pripomienke nemožno vyhovieť, pretože konanie o kasačnej sťažnosti nie je druhostupňovým súdnym konaním a doterajšia právna úprava sa osvedčila. V sociálnych veciach obligatórne právne zastúpenie nie je a nebude ani novou právnou úpravou ustanovené. 

NROZP 	3. K časti C „Správny súdny poriadok“ 
Na str. 100 na koniec odseku „Vo veciach sociálneho poistenia, zdravotného poistenia, štátnych sociálnych dávok a zamestnanosti, vo veciach priestupkov, v azylových veciach a vo veciach zaistenia koná a rozhoduje samosudca krajského súdu špecializovaný na správne súdnictvo.“ žiadame doplniť slová „s výnimkou príspevkov a dávok, na ktorých poskytovanie podľa osobitných právnych predpisov nevzniká právny nárok a sú poskytované na princípe fakultatívnosti, kde koná a rozhoduje trojčlenný senát správneho súdu“. 

Odôvodnenie: 
Navrhujeme, aby v prípade preskúmavania rozhodnutí orgánov verejnej správy o priznaní alebo nepriznaní príspevkov alebo dávok, Na ktorých priznanie pri splnení podmienok nevzniká automaticky právny nárok a poskytujú sa ako príspevky alebo dávky fakultatívne, nerozhodoval samosudca, ale trojčlenný senát, ako je tomu v súčasnosti. V prípade nepriznania fakultatívneho príspevku je potrebné širšie zhodnotenie dôvodov nepriznania. Považujeme za objektívnejšie, ak v takýchto sporoch bude rozhodovať trojčlenný senát. 
 	Z 	N 	Podľa názoru predkladateľa LZ nie je namieste takto určovať obsadenie súdu. 

Národná rada občanov so zdravotným postihnutím v SR bola pozvaná na prejednanie pripomienok na 19. marca 2013 o 8.30 hod., avšak tohoto stretnutia sa jej zástupcovia nezúčastnili. 	
NROZP 	4. K časti C „Správny súdny poriadok“ 
Na str. 101 do ods. „Zákon bude vychádzať zo zásady, že právne zastúpenie v správnom súdnictve je obligatórne, a nie je potrebné len vtedy, ak to ustanoví zákon.“ žiadame upraviť časť vety nasledovne. 
„...zastúpenie v druhostupňovom správnom súdnictve ...“ 

Odôvodnenie: 
Viď odôvodnenie k pripomienke č. 2. 
 	Z 	N 	
Pozri vyhodnotenie k pripomienke č. 2. 

Národná rada občanov so zdravotným postihnutím v SR bola pozvaná na prejednanie pripomienok na 19. marca 2013 o 8.30 hod., avšak tohoto stretnutia sa jej zástupcovia nezúčastnili. 	
NROZP 	5. K časti C „Správny súdny poriadok“ 
Na str. 109 žiadame vypustiť slová „smeruje proti dôvodom rozhodnutia,“. 

Odôvodnenie: 
• Navrhuje sa, aby žaloba nebola prípustná, ak smeruje proti dôvodom rozhodnutia, s čím zásadne nemôžeme súhlasiť. Z praxe vieme, že rozhodnutia o nepriznaní príspevkov na kompenzáciu ťažkého zdravotného postihnutia vychádzajú často z dôvodov, ktoré sú v rozpore so skutočnosťou a s potrebami osôb so zdravotným postihnutím. Ak by v rámci preskúmavania rozhodnutí orgánov verejnej správy boli z preskúmavania vyňaté dôvody rozhodnutí, súd bude musieť takmer každé rozhodnutie orgánu verejnej správy potvrdiť bez ohľadu na dôvody, ktoré k nemu orgán verejnej správy viedli, pretože formálne bude rozhodnutie správne. Ako príklad uvádzame rozhodnutie úradu práce a následne jeho potvrdenie ústredím práce, kde dôvodom nepriznania príspevku na zaobstaranie počítača s hlasovým výstupom pre nevidiacu osobu bolo predchádzajúce priznanie príspevku na zaobstaranie mobilného telefónu s alfanumerickou klávesnicou vyššej triedy (možnosť pracovať v sieti internet)a príspevku na zaobstaranie písacieho stroja na bodové Braillovo písmo, čo malo osobe s ťažkým zdravotným postihnutím plne nahradiť počítač s hlasovým výstupom. Takéto rozhodnutie zrušil až krajský súd na základe žiadosti o preskúmanie rozhodnutia. 

 	Z 	N 	Uvedenú pripomienku nemožno akceptovať. Bez napadnutia výroku správneho rozhodnutia nie je možné preskúmavať jeho dôvody. Výrok a jeho odôvodnenie tvoria neoddeliteľný celok a záväzný je len výrok rozhodnutia, samotná zmena odôvodnenia by nebola spôsobilá zabezpečiť ochranu práv. 

Národná rada občanov so zdravotným postihnutím v SR bola pozvaná na prejednanie pripomienok na 19. marca 2013 o 8.30 hod., avšak tohoto stretnutia sa jej zástupcovia nezúčastnili. 	
NROZP 	6. K časti C „Správny súdny poriadok“ 
K ods. „Nakoľko neodňateľným právom účastníkov, ktoré musí garantovať súd svojím konaním a rozhodovaním, je ...“ na str. 115: 
Nesúhlasíme s povinným, i keď bezplatným, zastupovaním na prvostupňovom súde. 

Odôvodnenie: 
Viď odôvodnenia k bodom 1, 2 a 4. 

 	Z 	ČA 	Povinné právne zastúpenie sa nebude týkať sociálnych vecí. Nové znenie pôvodného tretieho odseku odspodu na str. 115 „... navrhuje sa bezplatné právne zastúpenie navrhovateľa, ak o to požiada.“ 	
SLASPO 	8. štvrtá časť civilného sporového poriadku 
Sme zásadne proti úplnému zrušeniu inštitútu mimoriadneho dovolania. V tomto inštitúte nevnímame – ako to robí predložený materiál – relikt minulého režimu a ingerencie štátu do sudcovskej moci, ale v súčasnej podobe s výnimkou Ústavného súdu jedinú možnosť kontroly rozhodovania súdov v súlade s hmotným právom iným orgánom ochrany práva a revidovanie často krát zjavne rozporných rozsudkov odvolacích súdov na podnet autority vyššej než je účastník. S niektorými pripomienkami materiálu možno súhlasiť (príliš dlhá doba na podanie MD generálnym prokurátorom), avšak inštitút ako celok má v rámci právnej kultúry Slovenskej republiky svoje opodstatnenie. Žiadame ponechať inštitút mimoriadneho dovolania s prípadnými úpravami v súlade s judikatúrou ESĽP (napr. GP rozhodne, že je dôvod na podanie MD, účastník ho podá a NSSR najprv posúdi procesné dôvody, ak budú v súlade s úpravou rozhodne meritórne). 
 	Z 	N 	Zdôvodnenie pozri pri pripomienke Generálnej prokuratúry SR č. 4 k zrušeniu mimoriadneho dovolania. 

Rozporové konanie uskutočnené dňa 19. marca 2013. SLASPO trvá na zásadnej pripomienke, MSSR neustupuje, rozpor neodstránený. 
 	
SLASPO 	7. tretia hlava tretej časti civilného sporového poriadku 
Sme zásadne proti tomu aby v drobných sporoch nebola možnosť preskúmania rozhodnutia súdu prvého stupňa súdom odvolacím. Toto bude spôsobovať problém v sporoch napr. o poistné s právnickými osobami. Za súčasného stavu právnej úpravy poistenia sudcovia súdu prvého stupňa často vydajú nesprávne rozhodnutie a poisťovne sa musia dovolávať nápravy na Krajských súdoch. Je preto neprijateľné aby vec bola v prvom i druhom stupni rozhodovaná na tom istom súde, hoci inou osobou. Ďalší problém vidíme v tom, že materiál neuvádza čo v prípade ak v takomto spore pôjde o vec zásadného právneho významu, pričom typovo takéto veci budú časté a čo do výšky nesplnia podmienku pre konanie s možnosťou odvolania. V takomto prípade sa vec bez dostatočnej výšky žalovanej sumy nikdy nemôže dostať na posúdenie viacčlenného senátu ani na plánované rozhodovanie veľkého senátu NSSR resp. na zaujatie zjednocujúceho stanoviska. 
 	Z 	N 	Predkladateľ LZ trvá na závere, že navrhované riešenie je správne, je potrebné dbať na princíp hospodárnosti konania. 

Rozporové konanie uskutočnené dňa 19. marca 2013. SLASPO trvá na zásadnej pripomienke, MSSR neustupuje, rozpor neodstránený. 
 	
SLASPO 	6. šiesta hlava druhej časti civilného sporového poriadku 
Materiál priznáva problém pri výpočte trov zo strany a naozaj je potrebné priznať, že výpočet trov konania v súčasnej podobe je veľmi komplikovaný a časovo náročný. Navrhované riešenie však podľa nášho názoru nepredstavuje zlepšenie, pretože iba presúva výpočet trov konania na inú osobu (vyššieho súdneho úradníka), nemení však spôsob výpočtu. Podľa nášho názoru sa teda nedosiahne želateľný účinok, pretože sa nezlepšia predpoklady, aby boli rozhodnutia o trovách konania kvalitnejšie o opravných prostriedkoch budú rozhodovať tí istí sudcovia, ktorí majú problém s vyčísľovaním trov aj v súčasnosti. Riešením je podľa nášho názoru zmena v spôsobe výpočtu trov konania tak, aby bol výpočet jednoduchší, napríklad aj zmenou vo výpočte odmien advokátov (napr. zrušenie tzv. režijných paušálov a pod.) alebo zjednodušením niektorých položiek (napr. paušálna výška svedočného). 
 	O 	N 	Podľa názoru predkladateľa sa mení i spôsob výpočtu trov, pretože súd bude musieť priznať trovy vyplývajúce zo spisu, ako aj tie, ktoré budú uplatnené. 	
SLASPO 	5. Piata hlava druhej časti civilného sporového poriadku 
Vykonávanie dôkazov súdmi – v súvislosti so zásadou koncentrácie považujeme za potrebné upraviť vykonávanie dôkazov súdmi tak, aby účastníci vždy mali možnosť reagovať na súdom vykonané dokazovanie, t.j. aby možnosť účastníkov konania označovať a predkladať dôkazy neskončila skôr, ako súd z vlastného podnetu vykoná dôkazy, ktoré neboli navrhované. 

Koncentračná zásada – vo všeobecnosti považujeme koncentračnú zásadu za prínosnú, považujeme však za potrebné zdôrazniť, že potreba predkladania dôkazov v praxi v mnohých prípadoch závisí od vývoja súdneho sporu (napr. jedna strana predloží dôkaz, o ktorom doteraz druhá strana nevedela a bude sa snažiť predložiť iný dôkaz, ktorým vyvráti závery prvého predloženého dôkazu). Bude preto potrebné veľmi citlivo zvážiť nastavenie koncentračnej zásady tak, aby neviedla k tomu, že znemožní účastníkom konania reagovať na vývoj sporu 
 	O 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 19. marca 2013. SLASPO ustúpila, MSSR citlivo zváži zavedenie koncentračnej zásady, rozpor odstránený. 	
SLASPO 	4. piata hlava druhej časti a druhá hlava tretej časti civilného sporového poriadku 
Za zásadné tiež považujeme návrhy týkajúce sa ochrany práv spotrebiteľa. Z návrhu vyplýva, že v sporoch, kde je účastníkom spotrebiteľ (t. j. tzv. slabšia strana) sa má zmierniť princíp koncentrácie a upustiť od "procesnej preklúzie". Tiež sa navrhuje v takých prípadoch odstrániť možnosť vydania rozsudku pre zmeškanie i dôkazná povinnosť (súd bude môcť vykonávať dôkazy aj bez návrhu slabšej strany, čím môže byť narušená rovnosť účastníkov). Pritom nie je špecifikované, či ide o úpravu celého konania (t.j. zásady sa budú vzťahovať na žalobcu aj žalovaného, ak bude predmetom konania plnenie zo spotrebiteľ. zmluvy), alebo to bude určité "osobné" oslobodenie a "úľavy" sa budú týkať iba spotrebiteľa, či už bude stáť na strane žalobcu alebo žalovaného. V texte sa píše, že sa bude brať ohľad na práva druhého účastníka, nie je to ale konkretizované a je preto otázne, či nebude zamýšľaná úprava neprimerane zvýhodňovať spotrebiteľa a nastoľovať tak diskriminačné prostredie. Cieľom by malo byť zabezpečiť spotrebiteľom možnosť domôcť sa právnej ochrany, nemalo by ale byť zasahované do tohto práva ďalším účastníkom konania. Zastávame názor, že prenesenie aktivity v oblasti ochrany spotrebiteľa v konaní na súd (napr. pri plnení dôkazných povinností) môže tak posilniť postavenie jednej zo sporových strán, že aktívna ochrana druhej sporovej strany bude narušená. 
Zároveň upozorňujeme, že zavedenie explicitného pojmu „slabšej strany“ zároveň implikuje, že niektorá zo strán je procesne „silnejšia“ než tá druhá, čo je v rámci zásady rovnosti účastníkov neprípustné. Takéto rozdelenie dáva zmysel jedine v rámci hmotného práva, avšak akékoľvek procesnoprávne zvýhodňovanie jednej zo strán založené na rozdieloch vyplývajúcich z hmotnoprávnych noriem je neprípustným miešaním hmotného a procesného práva. V rámci zásady rovnosti účastníkov by teda nemala existovať výnimka, ktorá zo samotného procesného postavenia (napr. navrhovateľ, odporca) dáva len na základe hmotnoprávneho atribútu (dodávateľ/spotrebiteľ) procesnoprávne zvýhodnenie jednej zo strán a druhej nie. Zvýšená ochrana „slabšieho účastníka“ je zabezpečená už v samotných hmotnoprávnych normách (ochrana spotrebiteľa, ochrana zamestnanca), podľa ktorých súd meritórne rozhoduje. Navrhujeme, aby v záujme zachovania rovnosti účastníkov konania, buď uvedené inštitúty zmierniť v prospech oboch strán, alebo ich ponechať rovnaké pre všetky typy konaní. 

 	Z 	N 	Je nevyhnutné akceptovať judikatúru ESĽP ako aj sekundárne unijné právo. Konkrétna podoba bude vyjadrená až v paragrafovom znení. 

Rozporové konanie uskutočnené dňa 19. marca 2013. SLASPO trvá na zásadnej pripomienke, MSSR neustupuje, rozpor neodstránený. 
 	
SLASPO 	3. tretia hlava druhej časti civilného sporového poriadku  
Návrh predbežného prejednania nároku (predbežné vypočutie strán) považujeme za navrhovaných podmienok za neprijateľný. Dôvodom sú: 

- skutočnosť, že rozhodovacia činnosť sudcov je čo do výsledku rozhodnutí v rovnakej veci nejednotná, a teda nie je plne zabezpečený jeden z ústavných princípov - predpovedateľnosť konania štátnych orgánov, s čím súvisí nemožnosť účastníkov konania poznať úplný rozsah dôkazov, ktorý ten ktorý sudca bude považovať v konkrétnej veci za potrebný, 
- navrhovaný postup si vyžaduje vysoké nároky na kvalitu sudcovského aparátu, máme obavy, že táto je v súčasnosti značne nevyvážená, 
- otázne tiež je, ako sa bude postupovať v situácii, keď samotný vývoj sporu prinesie nutnosť navrhnutia ďalších dôkazov. 
 	Z 	N 	Z pohľadu predkladateľa legislatívneho zámeru ide o precizovanie koncepcie dôkladnej prípravy na pojednávanie (prejav zásady hospodárnosti), ktorá je imanentnou súčasťou už aktuálnej právnej úpravy. 
V tomto prípade akcentujeme aj potrebou zásady predvídateľnosti práva. 

Rozporové konanie uskutočnené dňa 19. marca 2013. SLASPO netrvá na zásadnej pripomienke. Rozpor odstránený. 
 	
SLASPO 	2. 7.3.1 koncepčné východiská/štvrtá hlava prvej časti civilného sporového poriadku  
Nesúhlasíme s návrhom zaviesť povinné zastúpenie advokátom v odvolacích konaniach, ktoré je podľa nášho názoru v mnohých prípadoch v priamom rozpore so zásadou hospodárnosti. Z pohľadu obchodných spoločností, ktoré majú vysoký počet sporov riešených aj na druhom stupni, by to znamenal neúmerný nárast nákladov na vedenie sporov. Rovnaké stanovisko zastávame aj vo veci zavedenia povinného zastúpenia na prvom stupni podľa výšky sporu alebo kauzálne určených vecí, napríklad zavedenie takéhoto kritéria by v prípade sporov o ochrane osobnosti (jeden z typov spomenutých v dokumente), tiež predstavoval neúmerné zvýšenie nákladov na vedenie sporov (zvlášť, keď je zaznamenávaný nárast náporu sporov o nemajetkovú ujmu....). Takáto úprava môže viesť k tomu, že spoločnosti s vlastnými právnymi kapacitami budú nútené zverovať právne zastúpenie v mnohých spotrebiteľských veciach advokátom, čo bude mať za následok taktiež značné zvýšenie celkových nákladov pre spotrebiteľa. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 19. marca 2013. SLASPO netrvá na zásadnej pripomienke. Rozpor odstránený. 	
SLASPO 	1. 7.3.1 koncepčné východiská novej právnej úpravy sporového konania 
Za problematické považujeme zavedenie písomného výsluchu účastníkov a svedkov. 
Otázne je, ako bude zaručená objektívnosť, a ako bude zabezpečené, že "výpoveď" napísala konkrétna, požadovaná osoba. Za minimálne opatrenia považujeme zavedenie vyhlásenia, že si je svedok, resp. účastník, vedomý hrozby trestného stíhania v prípade krivej výpovede, a úradného overenia podpisu na písomnej výpovedi. Aj s takýmito opatreniami by ale absentovali podstatné možnosti dokazovania pri zisťovaní skutkového stavu a ďalších podstatných skutočností výsluchom, ktoré prináša najmä kladenie doplňujúcich otázok (napríklad zisťovanie vzťahu svedka k sporových stranám atď.). Máme dôvodnú obavu, že zavedenie navrhovaného postupu prinesie zvýšené riziko manipulácie s dôkazmi, ovplyvňovanie svedkov advokátmi a ďalšie sprievodné negatívne javy. 
 	O 	N 	LZ výslovne zdôrazňuje výnimočnosť navrhovaného riešenia. 
Rozporové konanie uskutočnené dňa 19. marca 2013. SLASPO netrvá na pripomienke. Rozpor odstránený.