Author: Slovák Jakub
Company: MKSR

Subjekt | Pripomienka | Typ | Spôsob vyhodnotenia | Odôvodnenie

EUROPEAN INFORMATION SOCIETY INSTITUTE (EISI)

K čl. III.
 Článok III. predkladanej novely stanovuje „Tento zákon nadobúda účinnosť dňa 1. novembra
2013“. Hoci zákon transponuje európsku smernicu, nie je dôvod na takéto dlhé odkladanie
účinnosti.
Odôvodnenie:  Navrhujeme preto alebo posunúť celú účinnosť na skorší dátum (1.6.2013) alebo oddeliť nadobudnutie účinnosti ustanovení, ktoré transponujú smernicu, a len tieto posledné viazať na 1.11.2013.

O

N

Z dôvodu legislatívneho procesu a transpozičnej lehoty.

EISI

K § 87 c)
Navrhujeme doplniť do § 87c nasledujúci odsek:
"Ak sa strany pokúsili pred [dátum účinnosti novely] o uzatvorenie nevýhradnej bezodplatnej licenčnej zmluvy, ktorá spĺňa podmienky podľa § 49a, zmluva sa považuje za platne uzatvorenú, ak im v tomto uzatvorení pôvodne bránil nedostatok písomnej formy, povinnosť adresnosti návrhu na uzatvorenie zmluvy alebo nemožnosť akceptácie tohto návrhu bez vyrozumenia navrhovateľa." Citované ustanovenie môže byť doplnené o poznámku pod čiarou za slovami „povinnosť adresnosti návrhu na uzatvorenie zmluvy“ s odkazom na §43a ObčZ a za slovami „nemožnosť akceptácie tohto návrhu bez vyrozumenia navrhovateľa“ s odkazom na § 43c ods. 2 ObčZ.
Odôvodnenie: Predkladaná novela nezhojuje spätne tie licenčné zmluvy, ktoré boli neplatné alebo nemohli
byť vôbec uzatvorené pre nedostatok písomnej formy alebo zastaralú kontraktačnú techniku. Staré licencie tak ostávajú neplatné a len niektoré sa môžu stať platnými do budúcna na základe konkludentnosti. Zatiaľ čo v prípade odplatných licenčných zmlúv je takéto nepripustenie pravej retroaktivity pochopiteľné, v prípade bezodplatných nevýhradných licenčných zmlúv je tento nedostatok neopodstatnený. Právna pozícia žiadneho zo subjektov (autorov alebo užívateľov) totiž nepotrebuje byť chránená pred spätnou platnosťou bezodplatných nevýhradných licenčných zmlúv. Naopak, len takto dokáže právna úprav riadne rešpektovať autorovu skutočnú vôľu. Zároveň len takto môže byť zabezpečená právna istota používateľov diel takto licencovaných. V opačnom prípade bude neistota, pokiaľ ide o používanie diel pod slobodnými licenciami, stále vysoká, pretože staré právne úkony budú visieť v právnom vákuu spoliehajúc sa len na ex post konkludentnosť, ktorá nebude vždy dobre možná.

O

N

V zmysle teórie práva platí princíp zákazu retroaktivity, ktorá je povolená len v špecifických prípadoch a zo špecifických dôvodov.

EISI

K § 42b) 
Navrhujeme preto § 42b alebo vypustiť alebo upraviť podrobnejšie. Ak sa predkladateľ rozhodne § 42b nevypustiť, ale skôr prepracovať, nie je tiež dôvod obmedzovať ustanovenie na nevýhradné licenčné zmluvy.
Odôvodnenie: Predkladaný návrh v § 42b navrhuje nasledovné:
„Obsah licenčnej zmluvy alebo jej časť je možné v prípade nevýhradnej licencie určiťaj odkazom na licenčné podmienky, ktoré sú stranám známe alebo sú verejne dostupné.“.
Argumentom a contrario (argumentom o opaku) sa z tohto ustanovenia dozvedáme, že ani časť obsahu výhradnej licenčnej zmluvy nemožno určiť odkazom na všeobecné obchodné podmienky. Toto ustanovenie sa snaží vo veľmi skrátenej forme riešiť zložitý problém inkorporácie nepriamych zmluvných dojednaní, ktorý je všeobecným problémom civilného práva a zaiste by nemal byť zúžený len na podmienku, aby boli licenčné podmienky stranám
známe alebo verejne dostupné. Podľa súčasnej právnej vedy (CSACH, Kristián. Štandardné
zmluvy. Plzeň: Aleš Čeněk, 2009. str. 62 až 67), ale aj podrobnej právnej úpravy susedných
krajín (porovnaj § 305 BGB) totiž podmienky formulované v navrhovanom § 42b nie sú vôbec dostatočné. Všeobecne sa pre úspešnú inkorporáciu nepriamych zmluvných dojednaní
vyžaduje s poukazom na § 37 ObčZ:
i) existencia inkorporačnej doložky,
ii) dostupnosť nepriamych zmluvných dojednaní,
iii) zrozumiteľnosť a čitateľnosť nepriamych zmluvných dojednaní a
iv) určitosť inkorporačnej klauzuly a nepriamych zmluvných dojednaní.
Návrh rieši len otázku dostupnosti nepriamych zmluvných dojednaní. Nie je nám preto zrejmý účel návrhu. Je ním vylúčiť nepriame zmluvné dojednania pri výhradných licenčných zmluvách, alebo stanoviť dostupnosť ako jedinú podmienku inkorporácie v autorskom zmluvnom práve? Ak je cieľom naopak zvýrazniť možnosť inkorporovať nepriame zmluvné dojednania aj pri autorskoprávnych zmluvách, považujeme súčasný návrh za kontraproduktívny, pretože skôr povedie k vyššie načrtnutým otázkam, ako k želaným
výsledkom. Ak má predkladateľ záujem osobitne riešiť problém inkorporácie v autorskom práve, mal by tak urobiť podrobne upravujúc všetky vyššie načrtnuté podmienky. A preto hoci aj možno uvažovať o odvodení ostatných podmienok inkorporácie z § 37 ObčZ, nepovažujeme zvolenú stratégiu za vhodnú.

O

A

EISI

K § 49 ods. 4 
Navrhujeme § 49a ods. 4 vypustiť.
Odôvodnenie: Predkladaný návrh v §49a ods. 4 v kontexte slobodných licencií navrhuje:
„Ak licencia udelená podľa odsekov 1 a 2 neurčuje inak, je udelená výlučne na účel, ktorý nie je priamo ani nepriamo obchodný. “
Toto ustanovenie je podľa nášho názoru nadbytočné, pretože danú situáciu už rieši navrhovaný § 42 ods. 2. Naopak, ustanovenie môže v praxi spôsobiť problémy vzhľadom na
jeho širokú formuláciu („nie je priamo ani nepriamo obchodný“) a zrejmú prednosť (lex specialis) pred § 42 ods. 2. Podľa navrhovaného § 49a ods. 4 je napríklad aj bežná licencia Creative Commons Attribution-NonCommercial 3.0 Unported považovaná za priamo alebo nepriamu obchodnú. Táto licencia totiž neumožňuje len použitia diela, ktoré „… in any manner that is primarily intended for or directed toward commercial advantage or private monetary compensation“ (z licencie, čl. 4 b)) čo je podstatne užšie chápanie „obchodnosti“ ako to prezentované v § 49a ods. 4. Je jasné, že ustanovenie § 49a ods. 4 sa uplatní len keď licencia neurčuje inak. Problém tohto riešenia však spočíva v tom, že prakticky ak autor nestanoví výslovne aký rozsah použitia svojho diela umožňuje, nepoužije sa výklad rozsahu licencie na základe účelu zmluvy (§ 42 ods. 2), ale rozsah licencie sa automaticky
zúži na také konania, ktoré pôjdu len mierne nad rámec toho čo už dnes umožňuje priamo zákon (zákonné licencie). Toto ustanovenie tak v podstate potenciálne vyprázdňuje celú
úpravu slobodných licencií. Nie je pritom dôvod prečo by sa aj tu nemohlo použiť citlivejšie výkladové pravidlo § 42 ods. 2, ktoré viac rešpektuje vôľu autora.

O

A

EISI

K § 47 ods. 2
Navrhujeme vypustiť povinnosť písomnej formy z ustanovenia úplne. Licenčné zmluvy na vydanie diela sa majú spravovať podľa všeobecných ustanovení o licenčnej zmluve podľa § 40 ods. 2.
Odôvodnenie: Predkladaný návrh v §47 ods. 2 navrhuje:
„Licenčná zmluva na vydanie diela musí mať písomnú formu; to neplatí pri licenčnej zmluve na vydanie diela obsiahnutého v periodickej publikácii.“. Podľa tohto ustanovenia musí mať aj nevýhradná licenčná zmluva na vydanie diela pre
neperiodické publikácie písomnú formu (lex specialis), čo je v rozpore so základným princípom zakotveným v § 40 ods. 2. Podľa tohto majú byť všetky nevýhradné licenčné
zmluvy oslobodené od povinnosti prísnej písomnej formy. Prečo by práve licenčné zmluvy na vydanie diela mali predstavovať výnimku z tohto pravidla nám nie je známe. Naopak považujeme za vyslovene spiatočnícke zaviesť pre túto oblasť nevýhradných licenčných zmlúv písomnú formu. Prispievanie do občasných zborníkov alebo obežníkov sa tak stane náročnejšie ako prispievanie do zabehnutých periodických časopisov. Pokiaľ nejde o výhradnú licenciu na vydanie diela v neperiodickej publikácií, nie je dôvod na písomnú formu.Je zaujímavé poznamenať, že súčasný návrh potenciálne vytvára taktiež výnimku z písomnej
formy pre výhradné licencie na vydanie diela v rámci periodickej publikácie. Ak teda autor poskytne výhradnú licenciu časopisu, nebude sa vyžadovať zrejme písomná forma, hoci všeobecné pravidlo podľa § 40 ods. 2 by ju inak vyžadovalo. Vzťah § 47 ods. a § 40 ods. 2 v tomto smere je totiž viac ako problematický.

O

A

EISI

K § 41 ods. 2 
Predkladaný návrh v §41 ods. 2 ostáva pri súčasnom znení, ktoré znie:
„Autor nemôže udeliť nadobúdateľovi licenciu na spôsob použitia diela, ktorý nie je v čase uzavretia licenčnej zmluvy známy.“
Navrhujeme dané ustanovenie doplniť o druhú vetu:
„To neplatí, ak ide o udelenie nevýhradnej a bezodplatnej licencie.“
Odôvodnenie: Navrhované ustanovenie je inšpirované nemeckým ustanovením § 32c III 2 UrhG, ktoré sa v praxi ukázalo ako veľmi vhodné. U nevýhradných a bezodplatných licenčných zmlúv totiž držitelia práv nie sú vôbec poškodení, ak licencujú aj na použitia, ktoré nie sú známe. Naopak ako ukazuje kategória voľných licencií, je v záujme autorov, aby pri využívaní ich duševných výtvorov existovala právna istota. V opačnom prípade sa takéto, predovšetkým industriálne produkty (napr. počítačové programy), stávajú vysoko rizikovými. Treba pripomenúť, že slovenský autorský zákon v porovnaní napr. s nemeckým autorským zákonom, je stále veľmi prísny pokiaľ ide o licencovane na dosiaľ neznáme použitie diel (viď § 31a UrhG).

O

N

Z dôvodu istoty v právnych vzťahoch  a na základe všeobecnej zásady, že nemožno nakladať s právami, ktoré vzniknú v budúcnosti nemožno pripomienku akceptovať.

EISI

K zákonu č. 7/2005 Z.z.
De lege ferenda by sme predkladateľovi by taktiež odporučili novelizáciu ustanovenia § 52 zákona č. 7/2005 Z.z. o konkurze a reštrukturalizácii a o zmene a doplnení niektorých
zákonov (ZoKR), ktoré by mohlo znieť takto:
(1) Vyhlásením konkurzu zanikajú úpadcove jednostranné právne úkony, ak sa týkajú majetku podliehajúceho konkurzu, najmä jeho príkazy, poverenia, plnomocenstvá a prokúry. Ten, komu boli príkazy, poverenia, plnomocenstvá alebo prokúry udelené, je povinný po ich zániku urobiť ešte všetko, čo neznesie odklad tak, aby úpadca neutrpel
ujmu na svojich právach. Takto urobené úkony majú rovnaké právne účinky akoby príkaz, poverenie, plnomocenstvo alebo prokúra trvali aj po vyhlásení konkurzu. Náklady týchto úkonov sú pohľadávkou proti podstate.
(2) Vyhlásením konkurzu zanikajú aj dovtedy neprijaté úpadcove návrhy na uzavretie zmluvy, ak sa týkajú majetku podliehajúceho konkurzu. Úpadcov návrh na uzatvorenie nevýhradnej a bezodplatnej licenčnej zmluvy urobený pred vyhlásením konkurzu však môže byť prijatý aj po jeho vyhlásení. Návrhy na uzavretie zmluvy, ktoré úpadca do vyhlásenia konkurzu neprijal, môže prijať len právca.
Odôvodnenie:
V prípade, ak dôjde k vyhláseniu konkurzu, zanikajú všetky dovtedy neprijaté úpadcove návrhy na uzatvorenie zmlúv, vrátane licenčných zmlúv. Výnimočnosť slobodných licencií
však spočíva v tom, že nie je niekedy ani dobre možné presne určiť moment, kedy došlo k prijatiu návrhu zo strany tretej osoby, pretože ide o zmluvu medzi neprítomnými, kde sa
zmluvné strany spravidla ani nepoznajú. To robí praktické uplatnenie § 52 ZoKR ťažko predstaviteľným. Navyše, aplikovanie všeobecného pravidla § 52 ZoKR by v praxi spôsobilo, že v prípade vyhlásenia konkurzu na majiteľa práv, by už žiadny nový subjekt nemohol dielo, napr. počítačový program, používať podľa licencie. Okruh používateľov, distribútorov a iných firiem používajúcich dielo by sa uzavrel a bez súhlasu konkurzného správcu by sa ďalší vývoj
programu takto vlastne efektívne zmrazil. Je potom nepredstaviteľné, aby musel každý individuálny softvérový inžinier vo svete žiadať o rovnakú licenciu od konkurzného správcu. Slobodný softvér je totiž vyvíjaný cezhranične a takéto zmrazenie by spôsobilo, že nikto ďalší by nemohol akceptovať slobodnú licenciu (napr. GPL) k počítačovému programu, ktorá ho nak oprávňuje program voľne modifikovať, vylepšovať, používať a rozširovať. V praxi by to znamenalo, že ak konkurz bol vyhlásený na majiteľa práv, ktorý „drží“ podstatnú časť autorských práv k počítačovému programu, celý projekt by sa stal paralyzovaným pre zmrazenie uzatvárania ďalších licencií k týmto častiam diela (kódu). Tým by v podstate vyhlásením konkurzu projekt zanikol skôr, akoby mohol byť konkurzným správcom speňažený napríklad vo forme duálneho licencovania. To spočíva v tom, že slobodné licencie sú nevýhradne, a teda konkurzný správca môže kedykoľvek popri nich uzatvoriť ďalšiu už odplatnú licenciu. Navrhujeme preto, podobne ako nemecký inštitút ifrOSS, aby sa pravidlo § 52 ZoRK netýkalo návrhov na uzatvorenie bezodplatných a nevýhradných licenčných zmlúv.

O

Nep.

Problematika bude komplexne riešená v rámci rekodifikácie autorského zákona.

Združenie vydavateľov periodickej tlače

Predmetom novelizácie je okrem iného aj ustanovenie § 7 ods. 2 AutZ, ktoré znie : „Predmetom autorského práva je aj súborné dielo, najmä zborník, časopis, encyklopédia, antológia, pásmo, výstava alebo iná databáza, ak je súborom nezávislých diel alebo iných prvkov, ktorý je spôsobom výberu alebo usporiadaním obsahu výsledkom vlastnej tvorivej duševnej činnosti autora“, pričom sa navrhuje doplniť slovo „noviny“. 

Vzhľadom na vývoj spoločnosti a digitalizáciu komunikačných technológií a vzhľadom na potrebu jednoznačnej aplikácie v súdnej praxi, navrhujeme doplniť na konci ustanovenia vetu : „bez ohľadu na to, či sú v tlačenej, digitálnej alebo inej podobe“. Považujeme za potrebné týmto zdôrazniť, že ochrana sa poskytuje predmetu autorského práva bez ohľadu na podobu, resp. bez ohľadu na nosič, na ktorom je zaznamenaný. V praxi sa totiž stretávame s negatívnym javom, kedy podľa nášho názoru súdy neposkytujú potrebnú ochranu predmetom autorského práva, ktoré sa nenachádzajú na tzv. klasických nosičoch. Tento návrh je v súlade s § 7 ods. 1 AutZ, podľa ktorého autorské právo na dielo vzniká okamihom, keď je dielo vyjadrené v podobe vnímateľnej zmyslami bez ohľadu na jeho podobu, obsah, kvalitu, účel alebo formu jeho vyjadrenia.
	
Ustanovenie § 7 ods. 2 AutZ by potom znelo : „Predmetom autorského práva je aj súborné dielo, najmä zborník, noviny, časopis, encyklopédia, antológia, pásmo, výstava alebo iná databáza, ak je súborom nezávislých diel alebo iných prvkov, ktorý je spôsobom výberu alebo usporiadaním obsahu výsledkom vlastnej tvorivej duševnej činnosti autora bez ohľadu na to, či sú v tlačenej, digitálnej alebo inej podobe.“

O

N

Vzhľadom na spôsob vzniku autorského práva k dielu (vytvorením v podobe vnímateľnej zmyslami) nie je potrebné v tomto prípade zdôrazňovať  formu, v ktorej je dielo zhmotnené.

Združenie vydavateľov periodickej tlače

Jedným z účelov, ktorý návrh novelizácie AutZ sleduje, je okrem iného aj zdôraznenie a posilnenie ochrany, ktorú AutZ poskytuje obsahu databáz. Uvedené vyplýva jednak zo všeobecnej, ako aj z osobitnej časti dôvodovej správy, podľa ktorých : 
„Čo sa týka osobitného práva k databáze, navrhovaná právna úprava v súvislosti s obsahom databázy dopĺňa odkaz na definíciu databázy, keďže tieto ustanovenia v praxi spôsobovali aplikačné a výkladové problémy. Obsahom databázy môžu byť jednak predmety chránené autorským právom, ale aj predmety, na ktoré sa ochrana autorského práva nevzťahuje ( napr. texty právnych predpisov, úradné rozhodnutia, denné správy ). Ak sú však tieto predmety súčasťou databázy, vzťahuje sa na ne ochrana osobitného práva k databáze, a teda nie je možné vykonať extrakciu, reutilizáciu podstatnej časti databázy, ktorú tvoria tieto predmety ( okrem výnimiek stanovených zákonom ). Navrhovaná právna úprava dopĺňa demonštratívny výpočet diel, ktoré sa považujú za súborné diela, a to z dôvodov odstránenia výkladových problémov v praxi. Súborným dielom môžu byť aj noviny, ak spĺňajú pojmové znaky diela“.
„Do ustanovenia § 7 ods. 2 autorského zákona sa v rámci demonštratívneho výpočtu diel, ktoré možno považovať za súborné diela ako predmety autorského práva dopĺňajú noviny, keďže ich obsahom môžu byť tak predmety chránené autorským právom ( nezávislé diela ), ako aj predmety, na ktoré sa ochrana autorského práva nevzťahuje ( napr. denné správy, informácie atď. ). Ak sú predmety, na ktoré sa ochrana autorského práva nevzťahuje, súčasťou súborného diela ( napr. novín ), autorský zákon priznáva ochranu celému tomuto súbornému dielu. Autor súborného diela má teda právo udeľovať súhlas na každé použitie diela, vrátane vyhotovenia rozmnoženiny súborného diela alebo jeho časti ( uvedené možno podporiť aj judikatúrou Súdneho dvora Európskej únie, napr. rozsudok C-5/08 )“.      
„Navrhovaným ustanovením sa dopĺňa odkaz na zákonnú definíciu databázy. Návrh tak zdôrazňuje vo vzťahu k osobitnému právu k databáze to, že databázu môžu tvoriť predmety, ktoré sú chránené autorským právom a právami súvisiacimi s autorským právom, ale aj akékoľvek iné predmety, ktoré nespĺňajú pojmové znaky diela a nie sú chránené autorským právom ani právami súvisiacimi s  autorským právom ( rôzne číselné údaje, zoznamy atď. ), rovnako aj predmety, na ktoré sa ochrana podľa autorského zákona výslovne nevzťahuje v zmysle § 7 ods. 3 ( napr. verejné listiny, denné správy, právne predpisy, koncepty atď. ). Predmety, ktoré nie sú chránené autorským právom ani právami súvisiacimi s autorským právom, tak môžu byť usporiadané do databázy, ku ktorej sa viaže osobitné právo k databáze. Tieto predmety sú teda jej obsahom a pokiaľ chce používateľ použiť opakovane či systematicky formou extrakcie alebo reutilizácie tento obsah alebo jeho kvalitatívne alebo kvantitatívne podstatnú časť ( § 73 ods. 1 § 73 ods. 5 ), potrebuje súhlas zhotoviteľa ( s výnimkou použitia za podmienok ustanovených v § 74 a § 75 ).  Ak by napr. zhotoviteľ vytvoril databázu, ktorej prevažný obsah budú tvoriť denné správy alebo texty právnych predpisov, nie je možné vykonať reutilizáciu alebo extrakciu podstatnej časti bez súhlasu tohto zhotoviteľa“.

Združenie sa absolútne stotožňuje s tým, čo je obsahom citovanej časti dôvodovej správy. Avšak vzhľadom na to, že súdy aktuálne judikujú v rozpore s uvedenými právnymi názormi a vzhľadom na to, že poznáme stereotypy rozhodovacej praxe súdov, obávame sa, že normatívne vyjadrenie citovaných častí dôvodovej správy v paragrafovom znení nebude postačujúce pre zásadnú zmenu rozhodovacej praxe súdov. Podľa nášho názoru aj v prípade realizácie navrhovaných zmien v texte AutZ ( § 7 ods. 2  a § 72 ) majú súdy stále veľký priestor na to, aby zotrvali v doterajšej rozhodovacej praxi. Sme presvedčený o tom, že ak má byť legislatívne úsilie efektívne, tak potom je potrebné by dôsledný v tom, aby text právneho predpisu bol jednoznačný.

Vychádzajúc z dôvodovej správy „Ak sú predmety, na ktoré sa ochrana autorského práva nevzťahuje, súčasťou súborného diela ( napr. novín ), autorský zákon priznáva ochranu celému tomuto súbornému dielu“, resp. „Ak by napr. zhotoviteľ vytvoril databázu, ktorej prevažný obsah budú tvoriť denné správy alebo texty právnych predpisov, nie je možné vykonať reutilizáciu alebo extrakciu podstatnej časti bez súhlasu tohto zhotoviteľa“ je preto potrebné z § 77 AutZ vypustiť odkaz na § 7 ods. 3 AutZ. 

Podľa § 77 AutZ ustanovenia § 5 ods. 4, 7, 11 a 14, § 7 ods. 3, § 13, § 18 ods. 3 a 4, § 20 ods. 2 až 4, § 40 až 46, § 53 a 54, § 56 až 61 sa primerane vzťahujú aj na zhotoviteľa databázy.
Podľa § 7 ods. 3 AutZ ochrana podľa tohto zákona sa nevzťahuje na :
a)	myšlienku, spôsob, systém, metódu, koncept, princíp, objav alebo informáciu, ktorá bola vyjadrená, opísaná, vysvetlená, znázornená alebo zahrnutá do diela, 
b)	text právneho predpisu, úradné rozhodnutie, verejnú listinu, verejne prístupný register, úradný spis, slovenskú technickú normu vrátane ich prípravnej dokumentácie a prekladu, denné správy a prejavy prednesené pri prerokúvaní vecí verejných; na súborné vydanie týchto prejavov a na ich zaradenie do zborníka je potrebný súhlas toho, kto ich predniesol.

Totiž odkaz na § 7 ods. 3 AutZ v § 77 AutZ, aj v prípade zákazu opakovanej a systematickej extrakcie, reutilizácie nepodstatných častí obsahu databázy a iného nakladania, ktoré nie je zvyčajné alebo primerané a je na ujmu oprávneným záujmom zhotoviteľa databázy ( § 73 ods. 5 AutZ ), resp. aj napriek zákazu používať databázu, ktorá je uvedená na verejnosti akýmkoľvek spôsobom inak ako zvyčajne, primerane a bez ujmy oprávnených záujmov zhotoviteľa databázy ( § 74 ods. 2 AutZ ), nevylučuje výklad, že na tzv. denné správ alebo iné predmety podľa § 7 ods. 3 AutZ vylúčené z autorskoprávnej ochrany sa tento zákaz nevzťahuje, pretože sú vylúčené z ochrany AutZ ako takého. Inými slovami povedané, keďže tzv. denné správy alebo iné predmety podľa § 7 ods. 3 AutZ sú vylúčené z autorskoprávnej ochrany an block, ani ochrana obsahu databázy vyplývajúca z § 73 ods. 5 AutZ, resp. z § 74 ods. 2 AutZ sa v prípade ich akéhokoľvek použitia neaplikuje. A to inými slovami znamená, že používanie denných správ a iných súčastí databázy uvedených v § 7 ods. 3 AutZ, napriek presvedčeniu Ministerstva kultúry SR a Združenia, je v podstate neobmedzené, ako tomu nasvedčuje súčasná prax. Snaha o legislatívnu zmenu by sa teda mohla minúť účinkom.

O

N

Vy pustenie odkazu na § 7 ods. 3 v § 77 predkladateľ považuje za nedôvodné najmä preto, že ochrana v zmysle § 72 a nasl. sa vzťahuje na celú databázu (súborné dielo) aj v tom prípade, ak je jej obsah tvorený predmetmi vylúčenými z autorskoprávnej ochrany. Z uvedeného jasne vyplýva, že súhlas zhotoviteľa databázy sa vyžaduje aj v prípade extrakcie, resp. reutilizácie podstatných častí obsahu takejto databázy.

CREATIVE COMMONS SLOVENSKO

K bodu 16 návrhu zákona, ktorý znie:
„(2) Licenčná zmluva na vydanie diela musí mat písomnú formu; to neplatí pri licenčnej zmluve na vydanie diela obsiahnutého v periodickej publikácii.“.
Doterajšie odseky 2 až 4 sa označujú ako 3 až 5.
Ustanovenie § 47 Autorského zákona upravuje licenčnú zmluvu na vydanie diela, ktorá sa týka vyhotovenia rozmnoženín diela a verejného rozširovania diel. Vzhľadom na odstránenie písomnej formy pre všetky nevýhradné licenčné zmluvy, navrhujeme, aby bola povinná písomná forma zrušená aj pri licenčnej zmluve na vydanie diela. Ani v tomto prípade totiž písomná forma nemá svoje praktické či
legislatívne opodstatnenie a navyše môže byt zásadnou prekážkou aplikácie licencií Creative Commons v praxi. V prípade využitia licencií Creative Commons na dielo
šírené v digitálnom prostredí (napr. CC BY) by totiž pri vydaní diela v tlačenej alebo fotografickej forme a na verejné rozširovanie rozmnoženín tohto diela bola opäť nevyhnutná písomná forma.

O

A

CREATIVE COMMONS SLOVENSKO

K bodu 24 návrhu zákona.
K bodu 24 návrhu zákona, konkrétne v § 49a ods. 1 navrhujeme vypustiť spojenie „jednostranným právnym úkonom“ a vetu formulovať „Autor môže ponúknuť
udelenie licencie aj voči neurčitým osobám.“ Vypustenie slovného spojenia jednostranným právnym úkonom navrhujeme z dôvodu, že ponuka licencie sa vždy
realizuje formou jednostranného právneho úkonu, pričom navrhované zdôrazňovanie tejto skutočnosti navodzuje dojem, že to môže byt aj inak.

O

A

CREATIVE COMMONS SLOVENSKO

K článku III návrhu zákona.
K článku III návrhu zákona navrhujeme zásadne skrátiť nadobudnutie účinnosti zákona, nakoľko odkladanie tejto skutočnosti považujeme za neodôvodnené.

O

N

Z dôvodu legislatívneho procesu a transpozičnej lehoty.

CREATIVE COMMONS SLOVENSKO

Všeobecne
Zároveň perspektívne de lege ferenda navrhujeme v záujme úspešného fungovania a využívania verejných (slobodných) licencií v Slovenskej republike prehodnotiť aj ďalšie ustanovenia Autorského zákona, a to najmä ustanovenie § 41 ods. 2 Autorského zákona, ktoré znie „Autor nemôže udeliť nadobúdateľovi licenciu na spôsob použitia diela, ktorý nie je v čase uzavretia licenčnej zmluvy známy“. Uvedené ustanovenie 2 môže predstavovať prekážku využívania verejných (slobodných) licencií do budúcnosti. Tiež navrhujeme prehodnotiť ustanovenie § 17 ods. 2 AZ a § 18 ods. 5 AZ v časti týkajúcej sa nemožnosti autora vzdať sa svojich práv. Uvedenú úpravu považujeme za príliš rigidnú, keďže neumožňuje autorovi voľne nakladať so svojimi
právami, napríklad využitím Creative Commons „Žiadne práva vyhradené“ (CC0), kedy sa dielo autora stáva súčasťou verejnej sféry a každý ho môže voľne využívať.

O

N

Z dôvodu istoty v právnych vzťahoch  a na základe všeobecnej zásady, že nemožno nakladať s právami, ktoré vzniknú v budúcnosti nemožno pripomienku akceptovať.

STORIN

Ministerstvo kultúry Slovenskej republiky pripravilo návrh novely hore uvedeného zákona, ku ktorej dávame nasledovné zásadné pripomienky:
Aj keď hlavným cieľom predkladaného  zákona je  transponovanie smernice Európskeho parlamentu  a Rady 2011/77/EÚ z 27. septembra 2011, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 2006/116/ES o lehote ochrany autorského práva a niektorých súvisiacich práv, predsa  ako keby mimochodom sa dostáva do tohto zákona  aj ďalší doplnok a to konkrétne v  § 7 ods. 2 sa za slovom „zborník“ a čiarkou dopĺňa slovo „noviny“ a čiarka. V dôvodovej správe sa dočítame, že
„ do ustanovenia § 7 ods. 2 autorského zákona sa v rámci demonštratívneho výpočtu diel, ktoré možno považovať za súborné diela ako predmety autorského práva dopĺňajú noviny, keďže ich obsahom môžu byť tak predmety chránené autorským právom (nezávislé diela), ako aj predmety, na ktoré sa ochrana autorského práva nevzťahuje (napr. denné správy, informácie atď.). Ak sú predmety, na ktoré sa ochrana autorského práva nevzťahuje, súčasťou súborného diela (napr. novín), autorský zákon priznáva ochranu celému tomuto súbornému dielu. Autor súborného diela má teda právo udeľovať súhlas na každé použitie diela, vrátane vyhotovenia rozmnoženiny súborného diela alebo jeho časti (uvedené možno podporiť aj judikatúrou Súdneho dvora Európskej únie, napr. rozsudok C-5/08).“      

Podľa nášho názoru doplnenie návrhu v bode 1. je v rozpore s ustanovením § 7 ods. 2 zákona č. 618/2003 Z. z.. 
(2) Predmetom autorského práva je aj súborné dielo, najmä zborník, časopis, encyklopédia, antológia, pásmo, výstava alebo iná databáza, ak je súborom nezávislých diel alebo iných prvkov, ktorý je spôsobom výberu alebo usporiadaním obsahu výsledkom vlastnej tvorivej duševnej činnosti autora.
Z takto definovaného súborného diela je nutné poukázať na pojem „súborom nezávislých diel“. Noviny (denná tlač) však pozostávajú z diel, ktoré sami osebe nie sú nezávislé diela, nakoľko sú viazané súhlasom autorov na ich použitie a zverejnenie, čiže sa na nich hľadí, akoby neexistovali. Až ich prvým oprávneným predajom (zverejnením) sa takéto diela stávajú nezávislými a takýto postup vytvárania novinových článkov sa denne opakuje. 
Súborné dielo sa vytvára tak, že autor ich vlastnou tvorivou činnosťou vyberie alebo usporiada z rôznych zverejnených (dostupných) databáz alebo z iných literárnych diel do nejakého tematického celku. Novinové články hoci sú vytvorené, ale nie sú zverejnené, čiže autor súborného diela nemá žiadnu vedomosť o ich existencii, čiže nie sú dostupné. Ak ich má vybrať alebo usporiadať, musia už niekde existovať, čiže musia byť niekde zverejnené, ale novinové články v dennej tlači nie sú ešte zverejnené pred prvým oprávneným predajom. 
Zákon používa pre označenie súborného diela pojem databáza, avšak len za predpokladu, že databáza je spôsobom výberu alebo usporiadaním obsahu výsledkom vlastnej tvorivej duševnej činnosti autora. 
Predmetom autorského práva je aj súborné dielo, najmä zborník, časopis, encyklopédia, antológia, pásmo výstava alebo iná databáza, ak je ... Ide o demonštratívny výpočet databáz. To, že musí ísť aj o tvorivú činnosť autora, nie je rozhodujúce pre posúdenie či časopis je databázou. Táto podmienka nie je obsahom definície databázy. Podmienka tvorivosti by bola rozhodujúca len na posúdenie, či časopis ako databáza spadá zároveň aj pod „súborné dielo“. Z ustanovenia § 7 ods. 2 AZ vyplýva, že časopis (príp. zborník, časopis, encyklopédia, antológia, pásmo, výstava....) je databázou, ale súčasne nemusí byť aj súborným dielom. Zároveň však platí, že každé súborné dielo je databázou. Ak by bol prijatý zákon tak ako ho navrhujete, kto posúdi pri dennej tlači, či sú splnené podmienky na to, aby mohli byť noviny súborným dielom? A kto zabezpečí, aby vydavatelia nezneužili znenie takéhoto ustanovenia aké navrhujete?

Keďže svoje konanie podporujete aj judikatúrou Súdneho dvora EÚ, rozsudok C-5/08 treba zdôrazniť, že na použitie súborného diela sa však vzťahujú ustanovenia o ochrane databázy podľa smernice Rady a Európskeho parlamentu č. 96/9/ES o právnej ochrane databáz, čo Súdny dvor vo svojom rozsudku vôbec neriešil.    
Preto odvolávať sa na rozsudok Súdneho dvora č. C-5/08 je mierne povedané,  nedôvodné, nakoľko tento rozsudok vo svojich 76 bodoch ani náznakom neuvádza, že noviny sú súborným dielom, ale že sú literárnym dielom (bod 44 rozsudku), na ktoré sa vzťahuje smernica č. 2001/29/ES. Ak by noviny boli súborným dielom, tak nič nebránilo Súdnemu dvoru v tomto bode definovať noviny ako súborné dielo. Súdny dvor však použil iný pojem „že sú literárnym dielom“ ako rôzne písomné prejavy (slovesné dielo).   
Taktiež by vzniknutú právnu situáciu vôbec neprejednával a neriešil podľa smernice č. 2001/29/ES o harmonizácii niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti, ale podľa smernice Rady a Európskeho parlamentu č. 96/9/ES o právnej ochrane databáz.    
Z uvedeného vyplýva, že ak by noviny boli považované automaticky za súborné dielo, daná  právna problematika by sa vôbec nedostala na riešenie k Súdnemu dvoru, ale už Dánsky súd by vo veci samej rozhodol a nemusel by sa obracať na Európsky súdny dvor s otázkami, ktoré boli výlučne smerované na kopírovanie a použitie novinových článkov ako samostatných literárnych diel.  
Keď zoberieme  do úvahy, že noviny vychádzajú už niekoľko storočí a Bernský dohovor bol prijatý iba v 70. rokoch minulého storočia nie je asi náhodou, že tento pri definícii  súborného diela do tohto výpočtu noviny nezaradil.  
 
Keďže túto, podľa nás, spornú úpravu v zákone podporujete Rozsudkom  Súdneho dvora č. C-5/08 považujeme za potrebné zdôrazniť, že Súdny dvor sa v tomto prípade  nezaoberal novinami ako súborným dielom tak ako sme to vyššie uviedli, čiže Vaše konanie v tomto prípade sa nedá podporiť predmetným rozsudkom. 

Nakoľko sa stalo nejakým módnym prvkom  pri presadzovaní svojich záujmov u niektorých vydavateľov na Slovensku, že poslednú dobu používajú Rozsudok Súdneho dvora č. C-5/08 ako nejakú mantru, dovoľte, aby sme zdôraznili, že tento rozsudok riešil konkrétny  problém, ktorý vznikol medzi dánskou spoločnosťou Infopaq a dánskym Združením tlače. Riešil konkrétny prípad tejto spoločnosti, to znamená skúmal konkrétny postup tzv. zberu dát (kopírovaním) spoločnosťou Infopaq a následné  použitie týchto dát. Uplatňovať  automaticky tento rozsudok na každú spoločnosť na Slovensku alebo hoci v ktorej krajine Európy predsa nie je možné bez toho, aby bol posúdený skutočný stav v tej ktorej krajine ako aj v tej ktorej monitorovacej spoločnosti. Sú rôzne spôsoby  práce a tie sa aj v praxi využívajú.  
  
Je veľmi dôležité zdôrazniť, že Súdny dvor v predmetnom rozsudku novinový článok zaraďuje medzi  literárne dielo, ktoré môže byť chránené autorským zákonom, ale iba vtedy ak spĺňa predpoklady diela t.j. vlastnú tvorivú duševnú činnosť autora. Nezaraďuje automaticky novinový článok medzi chránené autorské diela, ako sa to na Slovensku prezentuje. V konečnom dôsledku posúdenie ponechal na štátny súd. Tvrdenia vydavateľov o európskej legislatíve vo vzťahu k autorskému právu, nie sú korektné, pretože vo všetkých známych výrokoch európskych inštitúcií o autorskej ochrane novinových článkov sa hovorí podmieňovacím spôsobom – ak ide o dielo. Teda v žiadnom prípade nie o bezobsažný bulvár, kompiláty,  mediálne manipulácie a pod. Nie je predsa možné, aby bežný novinový článok s podenkovou informačnou hodnotou, ktorých je denne v SR zverejnených niekoľko tisíc, bol chránený na úrovni trvale hodnotnej pôvodnej literatúry, vedeckého či umeleckého diela. 

Podľa nášho názoru, rozšírenie zoznamu súborných diel nie je v dôvodovej správe náležite zdôvodnené a prinesie to ešte väčší výkladový problém AZ ako je teraz. My tento krok považujeme za účelové konanie, čo potvrdzujú aj mediálne výstupy predstaviteľov vydavateľských kruhov v ostatných dňoch. Zaráža nás, že vydavatelia píšu o znení malej novely AZ, v podobe aká im vyhovuje, ako o hotovej veci, ešte pred ukončením legislatívneho procesu a samotného schválenia zákona. Čím asi „presvedčili vydavatelia Ministerstvo kultúry SR o presadení malej zmeny s potenciálom zmeniť výklad autorskoprávnej ochrany spravodajského obsahu “: citácia vyjadrenia pána Czwitkovicsa v článku týždenníka TREND, bez toho, aby tak ako rokovalo s vydavateľmi dalo aj dostatočný priestor na rokovanie a vyjadrenia aj ďalším zúčastneným stranám ešte pred posunutím návrhu zákona do pripomienkového konania?    
Nemáme problém s tým, aby sa za autorské práva v opodstatnených prípadoch odvádzali poplatky, ale nemôže to závisieť od vôle či nevôle vydavateľov. Ak sa im zákonom dá právo, bez podmienok a pravidiel, tak to právo môžu využiť tak, že ten súhlas dajú alebo ho využijú tak, že súhlas nedajú. Zákon nerieši, čo v takomto prípade. Môžeme sa akurát súdiť. A koľko rokov? Pri dnešnej vymožiteľnosti práva na Slovensku, celé generácie.  To predsa takto systém nemôže fungovať. Preto sme presvedčení, že navrhovaná úprava zákona potrebuje širšiu diskusiu a komplexnejšie riešenie.  Nehovoríme o tomto probléme ako o nejakej hypotéze. Máme vlastnú skúsenosť s niektorými vydavateľmi, ktorí zneužili svoje postavenie na trhu na likvidáciu konkurencie. 
Ak túto svoju možnosť, vyplývajúcu z monopolného postavenia na relevantnom trhu  vydavatelia na Slovensku už zneužili, nie je dôvod, aby to neurobili znovu. Oni ho totiž zneužívajú permanentne. Preto sú potrebné pravidlá.  
Príklad: Spoločnosť STORIN, ako prvá monitorovacia spoločnosť na slovenskom trhu podpísala s vybranými vydavateľmi Zmluvy o spolupráci, na základe ktorých sme vydavateľom odvádzali poplatky. Lenže po niekoľkých rokoch si najväčší vydavatelia zmysleli, že je lepšie na trhu podnikať keď nebudú mať konkurenciu a preto nám v určitej chvíli bezdôvodne a jednostranne vypovedali zmluvy o spolupráci. Odmietli nám poskytnúť elektronické dáta aj keď niektorým ďalším spriazneným firmám tieto dáta poskytovali. Spoločnosti STORIN odmietli dať aj súhlas na použitie dát.  Naša spoločnosť sa musela podľa toho zariadiť a vytvoriť si nový spôsob spracovania informácií (pozri bod 23 predmetného rozsudku C-5/08). 

Postup vydavateľov, v tomto prípade Protimonopolný úrad určil za porušenie Zákona o hospodárskej súťaži a týchto vydavateľov ako aj niektoré monitorovacie firmy, ktoré sa na takomto spôsobe práce podieľali pokutoval. (v prílohe výber z našej databázy o informáciách Protimonopolného úradu SR)
V ďalšom kroku vydavatelia so súkromnou tlačovou agentúrou vytvorili vlastnú monitorovaciu spoločnosť. Podmienky, za ktorých boli ochotní podpísať zmluvy s inými spoločnosťami boli vydieračské a poplatky priam výpalnícke.                                                                   
Porušili zákony, aby mohli  likvidovať konkurenciu.
Na spoločnosť STORIN podali trestné oznámenia, v ktorých neuspeli, následne podali žaloby. Prvá žaloba bola podaná v roku 2004. Do dnešného dňa tieto podania nie sú uzavreté. Ale to nebráni vydavateľom , aby poškodzovali našu spoločnosť bez toho, aby mali v rukách právny podklad. Dehonestujú rozhodnutia slovenských súdov, pritom tieto nič iné neurobili len rozhodli presne tak ako to odporúčal dánskemu súdu Európsky súdny dvor vo svojom rozsudku č. C-5/08.
Permanentne zneužívajú svoje postavenie na trhu nie v záujme ochrany autorských práv, ale vo svojom vlastnom záujme. (Dôkaz:  nespočetné množstvo diskreditačných článkov proti našej spoločnosti a ostatných monitorovacích spoločností. )
Toto sú dôvody prečo nás tak znepokojuje táto neštandardná novela zákona bez toho, aby sa problém, ktorý je na trhu už skoro desaťročie riešil komplexne. Sme presvedčení, že takáto úprava zákona prinesie do praxe  ďalšie problémy, ďalšie súdne spory a nejasný výklad. Jediné čo prinesie je likvidácia konkurenčného prostredia. 

Na Slovensku sa často hovorí a píše o tom, že Autorský zákon Českej republiky je lepší a že sa treba ním inšpirovať. Preto sa pýtame, prečo český AZ  nezaraďuje noviny medzi súborné diela? A ako je to v iných krajinách EÚ?  Dôvodová správa k návrhu novely by mala obsahovať podrobnú analýzu riešenia problému v Európskej únii. 
Na základe informáciíi, ktoré máme je jasné, že všade kde sa uplatňuje  vyberanie poplatkov za použitie autorských diel  z novín, deje sa to prostredníctvom združení kolektívnej správy práv. Nikde to nefunguje tak, že by, stovky a niekedy tisíce subjektov na jednej strane uzatvárali zmluvy so stovkami vydavateľov na strane druhej.
Je to tak  napríklad aj v Dánsku, združenie DDF (potvrdzuje to aj rozsudok Súdneho dvora), nemecký autorský zákon obsahuje ustanovenie, kde sa hovorí, že  poplatky vplývajúce z použitia novín môže vyberať iba združenie na to vytvorené, podobne ako je to napr. u hudobných diel. Sme presvedčení, že len takýto spôsob môže fungovať tak, aby sa nezneužíval na trhu. 

Na základe hore uvedených skutočností sme presvedčení, že takýto zákon bude mať negatívny vplyv na celú spoločnosť. 

Dopad na podnikateľské prostredie:
Z dôvodov, ktoré sme vyššie uviedli, ak by predložená novela bola prijatá v podobe ako je navrhovaná, bude mať negatívny dopad na podnikateľské prostredie. Zneužívanie postavenia na trhu niektorými vydavateľmi, podľa popísaných skúsenosti, bude viesť k nekalej hospodárskej súťaži, ktorá môže viesť až  k cielenej likvidácii niektorých spoločností. Podnikanie monitorovacích spoločností, všetkých PR agentúr a všetkých subjektov, ktoré používajú informácie pri podnikateľskej činnosti,  by záviselo od vôle toho, kto by mal práva na súborné dielo. 
Vyberanie poplatkov bez pravidiel, vytvorí  priestor na korupciu v rôznych podobách.

Treba brať do úvahy aj tú skutočnosť, že každý vydavateľ na relevantnom trhu má monopolné postavenie, (výrok PMÚ) a preto musia byť určené pravidlá.  
Pri tejto príležitosti chceme  dať do pozornosti Rozsudok Najvyššieho súdu Slovenskej republiky č. 4 Sž 103/03, ktorý v podobnej veci rozhodoval a konštatoval,“ že komunitárne právo kladie dôraz na to, aby sa pri vynucovaní práv z duševného vlastníctva v Európskom spoločenstve rešpektovalo, že tieto práva nemôžu v nijakom prípade slúžiť ako umelá bariéra vstupu na relevantný trh, prostriedok deformácie cien, resp. udržovanie neprimeraných cenových podmienok a pod., čo môže mať za následok uzavretie trhu pre konkurenciu reálnu alebo potencionálnu. (Rozsudok Deusche Grammophon, ECJ 78/70 z 8. Júna 1971) Je tiež potrebné zdôrazniť, že Slovenská republika sa zaviazala Asociačnou dohodou implementovať súťažné právo a jeho princípy ešte pred vstupom do Európskej únie. Právny systém Slovenskej republiky tvorí jednotný celok vzájomne prepojených právnych predpisov, rovnako ako je tomu v prípade Obchodného zákonníka, keď sa zmluvná voľnosť podnikateľov musí podriadiť ustanoveniam zákona o hospodárskej súťaži. Nie je možné pripustiť uplatňovanie práv autora do takého rozsahu, že to má dopad na hospodársku súťaž s následkom vylúčenia konkurencie, čo má za následok samozrejme aj dopad na konečných spotrebiteľov“. 
Tu ako príklad uvádzame  českú spoločnosť Newton media, ktorá práve spojením s vydavateľmi získala na českom trhu monopolné postavenie v poskytovaní monitorovacích služieb. To isté chceli dosiahnuť aj vydavatelia na Slovensku vytvorením svojej vlastnej monitorovacej spoločnosti. 

Dopad na pracovný trh:
V súvislosti s tým, čo uvádzame v predchádzajúcom  odstavci, ak by po prijatí navrhovanej novely zákona sa začali vydavatelia správať tak ako to už v týchto dňoch avizujú, znamenalo by to likvidáciu slovenských firiem, ktoré fungujú na trhu posledných dvadsať rokov a samozrejme aj likvidáciu pracovných miest, ktoré tieto firmy vytvárajú. Na rozdiel od hore spomínanej českej spoločnosti Newton média, ktorá zrušila pobočku na Slovensku, prepustila zamestnancov a monitoring médií robí v Českej republike a na Slovensku iba inkasuje. Neplatí tu zamestnancov, neodvádza odvody ani neplatí tu dane. To presne sa stane po prijatí navrhovaného zákona. Už dnes vydavatelia fungujúci na Slovensku majú nadštandardné vzťahy s touto spoločnosťou, niet sa čo čudovať, pretože sú tu aj čisto českí vydavatelia.  Vlastná vláda nás zlikviduje v prospech zahraničných, nadnárodných spoločností. 

Dopad na štátny rozpočet:
 Podľa nášho názoru je evidentné, že to bude mať obrovský dopad na štátny rozpočet, pretože poplatky za autorské práva sa zákonite musia prejaviť v službách pre štátnu a verejnú správu.    
Nehovoriac o prípade, keby sa vplyvom tohto zákona zlikvidovala konkurencia. Potom ceny služieb súvisiacich so spracovaním informácií z novín a internetu by rádovo vzrástli. Nebol by dôvod držať súčasné ceny, vygenerované ostrým konkurenčným bojom. Máme vážne indície, že práve o to vydavateľom celý čas ide. Všetky súdne spory vyvolané vydavateľmi smerovali k tomuto cieľu. 
Ďalší aspekt, na ktorý je potrebné upriamiť pozornosť je to, že  dnes vydavatelia rozhodujú o tom, čo uverejnia v novinách a čo nie, čo sa im hodí to zverejnia čo sa im nehodí nezverejnia. Ak budú mať v rukách aj monitorovanie budú rozhodovať aj o tom aké informácie komu posunú. Dnes to už aj niektoré spoločnosti sčasti uplatňujú. Ide o manipuláciu s informáciami a zavádzanie klientov. A to je veľmi nebezpečné pre občiansku spoločnosť.

Záver
1.	Žiadame vypustiť z návrhu novely zákona v § 7 ods. 2 slovo „noviny“ a čiarka.
2.	Ak štátne inštitúcie prídu k záveru, že vydavatelia si zaslúžia od štátu, firiem a obyvateľov viac peňazí ako získajú: 
a)	z predaja  vytlačených periodík, 
b)	z inzercie a reklamy, ktorú v cene výrobkov zaplatia všetci občania,
c)	z odvodov firiem do fondov autorských zväzov za každé nahrávacie médium (CD, hardisk, ...)
d)	za bezplatné získavanie informácií  zo štátnych orgánov, ktoré všetci občania platia zo svojich daní,
             tak to bude musieť celá spoločnosť rešpektovať.  Zásadne však trváme na požiadavke, aby zákon stanovil aj jednoznačné podmienky kto, koľko, komu,  kedy a koľkokrát má platiť za použitie autorských diel z novín a internetových serverov na monitorovacie, informačné a iné účely.   
Vydavatelia majú právo na informácie prostredníctvom novinárov zadarmo, ktoré používajú  na komerčné účely.  A navyše ešte im všetci vo výrobkoch a službách zaplatíme reklamu, z ktorej oni nekonečne profitujú.
Na druhej strane.  My si ich noviny kupujeme, podobne ako aj väčšina našich klientov. Nedajú nám zadarmo.  Vyberieme z nich informácie pre našich klientov, spracujeme ich, usporiadame do nejakého súboru a túto našu prácu a poskytnutie služby predáme našim klientom. A za tú našu prácu a poskytnutie služby máme zaplatiť vydavateľom? Má to logiku? Nie sú porušované náhodou naše ľudské práva, nad ktoré sa povyšuje nejaké nepreukázateľné duševné vlastníctvo?
Na základe vyjadrení zástupcov vydavateľov po zverejnení návrhu predmetného zákona o obmedzení prístupu k uverejneným informáciám v novinách, máme dôvod sa obávať, že môže dôjsť až k porušeniu našich práv zaručených čl. 26 Ústavy SR. 

Vzhľadom na komplexnosť a zložitosť problému uplatňovania autorských práv pri ďalšom používaní novinových článkov a informácií z webových serverov, ako aj na skutočnosť, že nebol vytvorený dostatočný časový priestor na odkomunikovanie problematiky so všetkými zainteresovanými stranami, žiadame navrhovanú úpravu zákona týkajúcu sa paragrafu 7 AZ a s tým súvisiacich úprav, vynechať z tohto návrhu. Následne zabezpečiť celospoločenskú diskusiu, s cieľom pripraviť návrh zákona, ktorý by komplexne riešil predmetnú problematiku. Čiastková navrhovaná úprava existujúci problém na trhu nerieši, ale naopak ho prehlbuje.
Zákony by mali zabezpečovať oprávnenú ochranu slabších. Za podmienok, ktoré by vznikli prijatím tohto návrhu zákona by sme  my, ako aj ďalšie podobné firmy neboli v pozícii vyrovnaného partnera s vydavateľmi.  Zákony, ktoré príjme parlament Slovenskej republiky nemajú zvýhodňovať nadnárodné a zahraničné spoločnosti na úkor slovenských firiem.

Z

N

Predmetom autorského práva je v zmysle § 7 ods. 1 literárne a iné umelecké dielo a vedecké dielo, ktoré je výsledkom vlastnej tvorivej duševnej činnosti autora. Toto ustanovenie navyše demonštratívne vypočítava, aké výtvory môžu byť predmetom autorského práva (v dôsledku použitia výrazu „najmä“). Keďže ide len 
o demonštratívny výpočet, môžu byť za autorské diela považované aj iné výtvory, ktoré nie sú výslovne spomenuté v tomto výpočte, ak spĺňajú pojmové znaky diela. Pojmovými znakmi každého diela podľa  je, že:  takéto dielo je  z oblasti literatúry, umenia alebo vedy (§ 7 ods. 1), ide o výsledok vlastnej tvorivej duševnej činnosti autora (§ 7 ods. 1), je vyjadrené v podobe vnímateľnej zmyslami bez ohľadu na jeho podobu, obsah, kvalitu, účel alebo formu jeho vyjadrenia (§ 15 ods.1) a takýto výsledok tvorivej duševnej činnosti nie je výslovne vylúčený spod autorskoprávnej ochrany (§ 7 ods. 3). 

Čo sa týka súboru nezávislých diel, pojem „nezávislé“ znamená, že každé z diel je v zmysle autorského zákona dielom, teda spĺňa pojmové znaky diela. 
Autorské právo vzniká okamihom, keď je dielo vyjadrené v podobne vnímateľnej zmyslami, teda vznik autorského práva nie je podmienený zverejnením a diela sa ani nestávajú nezávislé okamihom zverejnenia, ako uvádza pripomienkujúci subjekt.
Do ustanovenia § 7 ods. 2 autorského zákona sa v rámci demonštratívneho výpočtu diel, ktoré možno považovať za súborné diela ako predmety autorského práva dopĺňajú noviny. Aj noviny môžu spĺňať pojmové znaky súborného diela, keďže ich obsahom môžu byť tak predmety chránené autorským právom (nezávislé diela), ako aj predmety, na ktoré sa ochrana autorského práva nevzťahuje (napr. denné správy, informácie atď.) a tento súbor nezávislých diel alebo iných prvkov môže byť spôsobom výberu alebo usporiadaním obsahu výsledkom vlastnej tvorivej duševnej činnosti autora. Autorský zákon v § 7 ods. 2 nepriznáva individuálnu ochranu jednotlivým prvkom súborného  diela, ale priznáva ochranu súbornému dielu z hľadiska spôsobu výberu a usporiadania obsahu. Autor súborného diela má teda právo udeľovať súhlas na každé použitie diela, vrátane vyhotovenia rozmnoženiny súborného diela alebo jeho časti. 
Čo sa týka osobitného práva k databáze, databázu môžu tvoriť predmety, ktoré sú chránené autorským právom (prípadne právami súvisiacimi s autorským právom), ale aj akékoľvek iné predmety, ktoré nespĺňajú pojmové znaky diela a nie sú chránené autorským právom ani právami súvisiacimi s  autorským právom (rôzne číselné údaje, zoznamy atď.), rovnako aj predmety, na ktoré sa ochrana podľa autorského zákona výslovne nevzťahuje v zmysle § 7 ods. 3 (napr. verejné listiny, denné správy, právne predpisy, koncepty atď.). Predmety, ktoré nie sú chránené autorským právom ani právami súvisiacimi s autorským právom, tak môžu byť usporiadané do databázy, ku ktorej sa viaže osobitné právo k databáze. Tieto predmety sú teda jej obsahom a pokiaľ chce používateľ použiť opakovane či systematicky formou extrakcie alebo reutilizácie tento obsah alebo jeho kvalitatívne alebo kvantitatívne podstatnú časť (§ 73 ods. 1 § 73 ods. 5), potrebuje súhlas zhotoviteľa (s výnimkou použitia za podmienok ustanovených v § 74 a § 75).  Ak by napr. zhotoviteľ vytvoril databázu, ktorej prevažný obsah budú tvoriť denné správy alebo texty právnych predpisov, nie je možné vykonať reutilizáciu alebo extrakciu podstatnej časti bez súhlasu tohto zhotoviteľa.